71. Intestinalni T-celični limfomi : klinične značilnosti in odgovor na zdravljenjeBarbara Jezeršek Novaković, 2007, izvirni znanstveni članek Povzetek: Intestinalni T-celični limfomi so redki, vendar je njihov klinični potek zelo agresiven, zato jih navadno odkrijemo šele v napredovalem stadiju. Pogosto se bolezen najprej pokaže kot zapora ali predrtje črevesja. Ti limfomi se slabo odzivajo na standardno protilimfomsko zdravljenje. Ker smo želeli zbrati dodatne informacije o tej dokaj redki bolezni, smo izvedli retrospektivno raziskavo o kliničnih značilnostih in odgovoru na zdravljenje pri bolnikih z intestinalnimi T-celičnimi limfomi, pri katerih je bila postavljena diagnoza med februarjem 1996 in novembrom 2004. Iz baze podatkov Oddelka za patologijo Onkološkega inštituta Ljubljana smo identificirali 15 bolnikov. Anamnestične podatke in podatke o kliničnem pregledu, rezultatih preiskav za zamejitev bolezni, vrsti zdravljenja in izhodu bolezni smo dobili iz popisov bolezni. Deset bolnikov je imelo T-celični limfom povezan z enteropatijo (EATL) (67 %) in 5 bolnikov periferni T-celični limfom (PTCL) (33 %). Pri 11 bolnikih je bilo prvo zdravljenje kirurško; pri 8 je bil potreben nujen kirurški poseg in samo pri 3 bolnikih je bilo ob posegu možno odstraniti vse vidne bolezenske spremembe. V nadaljevanju je bilo vseh 15 bolnikov zdravljenih s kemoterapijo (večinoma s shemo CHOP). Od tega je bilo 6 bolnikov v sklopu prvega zdravljenja obsevanih na lokalizacije limfoma. Popoln odgovor na zdravljenje smo dosegli pri 6 bolnikih (40 %), z mediano trajanja odgovora 5,3 meseca (razpon od 2 do 12 mesecev), stagnacijo bolezni pri 3 bolnikih (20 %), do napredovanja bolezni pa je prišlo pri 6 bolnikih (40 %). Odgovor na zdravljenje je bil boljši pri bolnikih z omejeno boleznijo. Najpogostejši zapleti zdravljenja so bili predrtje tankega črevesja, zapora tankega črevesja, krvavitev iz prebavil in okužbe. Čeprav so bili nekateri bolniki zdravljeni še s terapijo drugega in tretjega reda, jih je 13 (87 %) od celotne skupine umrlo bodisi zaradi napredovanja limfoma ali zapletov zdravljenja. Delež preživelih po 1 letu je bil 33 %, po 5 letih pa le 9 %. Prognoza in standardno zdravljenje bolnikov z intestinalnimi T-celičnimi limfomi sta nezadovoljiva, zelo malo bolnikov namreč preživi več kot 5 let od postavitve diagnoze. Če želimo vplivati na njihovo prognozo, je nujno izboljšati diagnostične postopke tako, da bomo bolezen odkrili prej in da bomo poiskali uspešnejše načine zdravljenja. Objavljeno v DiRROS: 31.08.2018; Ogledov: 5209; Prenosov: 617
Celotno besedilo (297,68 KB) |
72. |
73. |
74. |
75. Trombocitopenija pri bolniku z rakomBarbara Jezeršek Novaković, 2010, strokovni članek Povzetek: Trombocitopenija je zmanjšanje števila trombocitov v periferni krvi pod normalno število, definirano za populacijo. Nedvoumne opredelitve za blago, zmerno ali hudo trombocitopenijo ni, stopnje trombocitopenije pa so opisane pri bolnikih z rakom, ki prejemajo sistemsko zdravljenje. Posledica trombocitopenije so krvavitve, najpogosteje v kožo in sluznice, redkeje v osrednje živčevje. Trombocitopenija nastane zaradi zmanjšanega nastajanja trombocitov, zaradi povečanega propadanja ali porabljanja trombocitov ter zaradi povečanega zadrževanja trombocitov v vranici. Pri bolniku z rakom je glavni vzrok zanjo zavora razraščanja in dozorevanja megakariocitov ob citostatskem zdravljenju, redkeje ob obsevalnem zdravljenju. Možni so tudi drugi vzroki, npr. obsežna infiltracija kostnega mozga z malignimi celicami, hipersplenizem ob povečani vranici, povečano propadanje trombocitov pri trombocitopeniji po zdravilih (heparin), pri kroničnih levkemijah in limfomih, v sklopu diseminirane intravaskularne koagulacije in sepse. Pri hudi trombocitopeniji (< 10 x 109 /l) se močno poveča tveganje za spontane krvavitve v kožo in sluznice ter tveganje za spontane intrakranialne krvavitve. Pri teh bolnikih se pojavljajo tudi čezmerne krvavitve po kirurških posegih. Diagnozo trombocitopenije postavimo na podlagi popolne krvne slike. Na tej podlagi določimo tudi njeno stopnjo. Za opredelitev vzroka so pomembni natančna anamneza, usmerjen klinični pregled in dodatne laboratorijske preiskave. Pogosto je potrebna tudi aspiracija/biopsija kostnega mozga. Krvavitve zdravimo ali preprečujemo z nadomeščanjem trombocitov. Število, pri katerem začnemo nadomeščati trombocite, je odvisno od vzroka trombocitopenije in prisotnosti ali odsotnosti krvavitve. Po splošnih priporočilih naj bi jih nadomeščali, ko njihovo število pade pod 10 x 109 /l, saj se takrat pojavi veliko tveganje za spontane krvavitve, predvsem v osrednje živčevje. Objavljeno v DiRROS: 31.08.2018; Ogledov: 6566; Prenosov: 654
Celotno besedilo (153,10 KB) |
76. Febrilna nevtropenijaBarbara Jezeršek Novaković, Bojana Pajk, 2009, strokovni članek Povzetek: Sistemsko zdravljenje solidnih in hematoloških rakov s citostatiki predstavlja tveganje za različne neželene učinke. Febrilna nevtropenija (FN) je eno od urgentnih stanj v onkologiji, ker lahko pride do zapletov, kot sta septični šok ali sindrom dihalne stiske. O FN govorimo, če pri bolniku z absolutnim številom nevtrofilnih granulocitov pod 0,5 x 109 /l enkrat izmerimo temperaturo nad 38,3 0C ali če ima temperaturo nad 38 0C več kot eno uro. Tveganje za okužbe narašča s stopnjo in trajanjem nevtropenije. Možnost okužbe je večja tudi ob uporabi perifernih in centralnih venskih kanalov, zdravljenju z nekaterimi biološkimi zdravili za zdravljenje raka, pri bolnikih, hospitaliziranih zaradi spremljajočih bolezni, in pri bolnikih z napredovalo rakavo boleznijo. V 80 % je izvor okužbe bolnikova lastna endogena flora. Po natančni anamnezi, kliničnem pregledu bolnika in odvzemu kužnin nevtropenične bolnike zdravimo izkustveno s širokospektralnimi baktericidnimi antibiotiki, usmerjenimi proti najverjetnejšim povzročiteljem okužbe. O načinu zdravljenja se odločimo, ko pretehtamo dejavnike tveganja, na podlagi katerih bolnike razdelimo v tri rizične skupine. Bolnike, pri katerih je pričakovano obdobje nevtropenije krajše od 7 dni, so brez vnetja ustne in drugih sluznic, driske, spremljajočih bolezni in so hemodinamsko stabilni, lahko ob skrbnem nadzoru zdravimo ambulantno, in sicer peroralno, dvotirno, s ciprofloksacinom in amoksicilinom/klavulansko kislino. Bolnike, pri katerih je pričakovano obdobje nevtropenije daljše od 7 dni in so hemodinamsko nestabilni ali pa imajo vnetje sluznic ali drisko, zdravimo v bolnišnici s parenteralnimi antibiotiki v monoterapiji (npr. cefalosporin tretje ali četrte generacije ali karbapenem) ali s kombinacijo antibiotikov, najpogosteje s kombinacijo cefalosporina tretje generacije in aminoglikozidnega antibiotika. Skrbno spremljamo bolnikovo stanje in izsledke kultur in v skladu s tem prilagajamo antibiotično zdravljenje. Če je pričakovano trajanje nevtropenije daljše kot 5 do 7 dni in je bolnik še vedno febrilen brez jasnega izvora okužbe, dodamo še protiglivično zdravilo. Trajanje zdravljenja prilagodimo glede na izoliranega povzročitelja, trajanje vročine in trajanje nevtropenije. Rastne dejavnike za granulocite pri že razviti febrilni nevtropeniji uporabljamo le izjemoma pri zelo ogroženih bolnikih. Preventivno pa jih uporabljamo pri bolnikih, ki so že utrpeli FN, da bi preprečili febrilno nevtropenijo ob naslednjih ciklih citostatskega zdravljenja, pri starejših bolnikih in pri bolnikih, pri katerih smo ocenili, da ob citostatskem zdravljenju obstaja več kot 20-odstotno tveganje za FN. Objavljeno v DiRROS: 31.08.2018; Ogledov: 4146; Prenosov: 772
Celotno besedilo (116,40 KB) |
77. Intratekalna aplikacija trastuzumaba in rituksimabaSamo Rožman, Simona Borštnar, Barbara Jezeršek Novaković, 2011, strokovni članek Povzetek: Neoplastični meningitis je resen zaplet maligne bolezni. Kljub majhni incidenci njegova pogostost narašča, domnevno zaradi daljšega preživetja bolnikov in izboljšane diagnostike. Neoplastični meningitis se zdravi s sistemsko in intratekalno kemoterapijo ter z obsevanjem osrednjega živčevja. Trastuzumab in rituksimab sta monoklonski protitelesi, ki sta ob intravenskih aplikacijah pomembno izboljšali preživetje bolnikov z rakom dojk in Nehodgkinovim limfomom. Manj sta učinkoviti pri zdravljenju neoplastičnega meningitisa, saj zaradi velikosti ne prehajata krvno-možganske pregrade. Novejše raziskave preučujejo tudi možnost intratekalne aplikacije monoklonskih protiteles. Ključne besede: onkologija, neoplastični meningitis, zdravljenje Objavljeno v DiRROS: 31.08.2018; Ogledov: 3169; Prenosov: 816
Celotno besedilo (152,68 KB) |
78. Zdravljenje Nehodgkinovih limfomov z rituksimabomBarbara Jezeršek Novaković, Ana Benigar, 2008, izvirni znanstveni članek Povzetek: Uvedba rituksimaba v zdravljenje bolnikov z Nehodgkinovimi limfomi je spremenila dolgoročno prognozo bolnikov s CD20-pozitivnimi B-celičnimi limfomi, predvsem folikularnimi in difuznimi velikoceličnimi B-limfomi. Smernice NCCN priporočajo uporabo rituksimaba tudi pri zdravljenju bolnikov z drugimi vrstami limfomov, kot so marginalnocelični limfomi, limfomi plaščnih celic ter drobnocelični limfocitni limfomi/kronična limfatična levkemija. Dodatek rituksimaba h kemoterapiji izboljša odgovor na zdravljenje, podaljša trajanje remisij in celokupno preživetje tako pri bolnikih s folikularnimi ali drugimi indolentnimi CD20-pozitivnimi limfomi kot pri bolnikih z difuznimi velikoceličnimi B-limfomi. Vzdrževalno zdravljenje z rituksimabom pri indolentnih limfomih še podaljša trajanje remisij, nekatere raziskave so pokazale tudi daljše celokupno preživetje. Vzdrževalno zdravljenje pri agresivnih limfomih verjetno ne prinese dodatnega izboljšanja, če so bolniki že med indukcijskim zdravljenjem dobivali rituksimab. Na Onkološkem inštitutu rituksimab uporabljamo že od leta 1998. Od 2004 do 2006 smo z njim samostojno ali v kombinaciji s kemoterapijo zdravili 340 bolnikov. Med temi je bilo 46,8 % bolnikov z difuznimi velikoceličnimi B-limfomi in 19,4 % s folikularnimi limfomi. Kombinacijo R-CHOP je prejemalo 67,4 % bolnikov, ostali pa so prejemali druge kombinacije. Celotni odgovor na zdravljenje pri vseh bolnikih ne glede na histološki podtip limfoma je bil 78,8-odstoten (62,4 % popolnih odgovorov, 2,6 % nepotrjenih popolnih odgovorov, 13,8 % delnih odgovorov), najboljši celotni odgovor pa smo dosegli pri folikularnem agresivnem limfomu (91,7 %). Pri 75 % vseh bolnikov ne glede na histološki podtip je odgovor trajal več kot 12 mesecev, mediano trajanje odgovora še ni bilo doseženo. Najdaljše preživetje brez ponovitve bolezni smo ugotovili pri bolnikih z difuznim velikoceličnim B-limfomom. Po 26 mesecih od začetka zdravljenja je bilo celokupno preživetje bolnikov ne glede na podtip limfoma 75-odstotno, mediano celokupno preživetje še ni bilo doseženo. Celokupno preživetje je bilo najboljše pri bolnikih s folikularnim indolentnim limfomom. Rezultati zdravljenja bolnikov z Nehodgkinovimi limfomi z rituksimabom na Onkološkem inštitutu so v celoti primerljivi z rezultati večjih randomiziranih raziskav. Rituksimab zaradi ugodnega vpliva na dolgoročno prognozo bolnikov s CD20-pozitivnimi limfomi predstavlja standard v obravnavi teh bolnikov Objavljeno v DiRROS: 31.08.2018; Ogledov: 3199; Prenosov: 761
Celotno besedilo (712,12 KB) |
79. Progresivna multifokalna levkoencefalopatija po rituksimabu pri bolniku z recidivnim limfomom plaščnih celic v popolni remisijiTanja Roš-Opaškar, Matej Horvat, Mara Popović, Barbara Jezeršek Novaković, 2012, izvirni znanstveni članek Povzetek: Progresivna multifokalna levkoencefalopatija (PML) je redko in običajno smrtno demielinizacijsko obolenje možganov, ki se razvije skoraj izključno pri bolnikih z imunsko pomanjkljivostjo in je posledica reaktivacije latentne okužbe s polioma virusom JC. V zadnjih letih so opisani tudi primeri PML po zdravljenju z rituksimabom. Predstavljamo naš prvi potrjeni primer PML pri 55-letnem HIV-negativnem bolniku z recidivnim limfomom plaščnih celic, pri katerem smo raka uspešno zdravili s kemoterapijo in rituksimabom ter z avtologno presaditvijo perifernih krvotvornih matičnih celic (PKMC). S primerom želimo opozoriti na pomembnost PML v diferencialni diagnozi pri bolnikih z napredujočo nevrološko simptomatiko in imunsko pomanjkljivostjo po zdravljenju limfoma z rituksimabom ter pomembnost zgodnjega prepoznavanja te bolezni z dokazom JC-virusne okužbe v likvorju ali v vzorcu stereotaktične biopsije možganov. Objavljeno v DiRROS: 31.08.2018; Ogledov: 3577; Prenosov: 886
Celotno besedilo (765,92 KB) |
80. Rak jajčnikov : kaj morate vedeti o bolezniErik Škof, Olga Cerar, 2017, slovar, enciklopedija, leksikon, priročnik, atlas, zemljevid Ključne besede: dejavniki tveganja, simptomi, diagnostika, zdravljenje, neželeni učinki, genetsko svetovanje Objavljeno v DiRROS: 13.12.2017; Ogledov: 4063; Prenosov: 892
Celotno besedilo (1,79 MB) |