Na 16. nedeljo po Binkuštih.	
K krščanskemu govorjenju nagovor	
Takrat bode tebi čest, kader tijisti, kateri je tebe povabil, tebi poreče: Prijatelj, pomekni se gori.

Uvod
Tolko stánov je na le-tem časnem svetu, pa vseh le eden poklic: doseči nebeško kralestvo. Od svetlega cesarja na sedežu zlatem do sromaka pri palci beraški je vsaki stan Bog izvolil in k nebeškem veselju povabil; srečen je človek v vsakemu stanu, ako dolžnosti svoje dopolni, zakaj takrat pride gospodar nebes ino zemlje, kinas je k ženitvanju nebeškem povabil, ino poreče
k svojem zvestmu služavniku: Prijatelj! pomekni se gor iz le-tega revnega stana v nebeško kralestvo, tok bo tebi čest v pričo povablenih vseh...

Med vsemi stanovami sta posebna le dva: duhovski stan ino deželski; izvolil deželskega vam je stanovov vseh Poglavar, naložil duhovskega meni je celega sveta Vižar ino izvolil	me vam vučenika.–		
O, da bi dopolnili svoje dolžnosti vi kakor jaz, da bi naš sodnik enkrat tudi k nam rekel: “Pomekni se gori.”

Prvokrat se vidmo na le-tem svetem mestu; – prvokrat v imenu Jezusa k vam govorim; – ne mojo, ampak njegovo besedo bodem govoril, dokler me on k božji česti in našmu zveličanju pri vas pusti. – Prvokrat govorim dones od svojih, pa tudi od vaših dolžnost. Kdor je iz Boga, veli Jezus, ta božjo besedo posluša. Poslušajte jo zdaj ino vselej tudi vi! –

I		
V dolgo večnost pelata človeka pota dva: cesta široka pregrešnosti do brezdna peklenskega vozi, steza vozka čednosti k zveličanju nebeškemu vodi. Po potu čednosti voditi vas, ljubleni vi, je moja kakor vseh duhovnih dolžnost in bo moja skrb, vaša	dolžnost je po tajistem za meno hoditi. [Apd 20,28] “Vi duhovski predpostavleni, sv. Pavel nas opomina, paste svoje črede, katere vas je sv. Duh pasti postavil.”		
Hebr. [13,17] “Vi verni bodite podložni svojim duhovnim, dopolnujte zvesto in radovoljno njih nauke, da vas bodo z veseljam vučili, ne z žalostjo, zakaj to ne bi blo dobro za vas.”

Gotovo težka je butara duhovskega stana, – in kar je tok zdavnaj sv. Gregor spoznal ino rekel: “Znanost sv. Greg. od vseh znanost je dušno vižarstvo”, to občuti, to težká zdaj še veliko belj kakor enkrat vsakega duhovnika		
dosti. Prašajte mlade dijake (študente), ki cele noči ino dni ne spijo,		
in bodo povedali vam, kok bridko se je tolko in tolko potrebnega nauka vučiti, da sv. Hieron[im] sam pravi: Napotno.	“Svetega nauka brez prenehanja se vuči, beri in beri, le samo na bukvah smeješ zaspati.”		
Poslušajte mešnike novo posvečene, kolko se njim naložjo dolžnosti, tolke, da Jezus sam govori: “Da more se očeta, matere, bratov in sester –, tudi lastnega živlenja dostikrat tvegati, ako hoče svoje dolžnosti zvesto dopolniti...	
Poglejte stare duhovnike, kolko se trudijo, kolko potijo svoje izročene predrage ovčice zveličat, predrage ovčice, katere večnem pogublenju otet je sam božji Sin nebese zapustil, prišel na svet, vse reve, nadloge trpet, na križu umret in tok vse izveličat. – Ne smeje se gledat na lasten dobiček, ne gledat na zdravje, že naj ponoči, al naj bo podnevi al hudi viharji, al lepo vreme, ako je treba dušam pomoč, katere	bo enkrat po besedah sv. Pavla od duhovnih ojstro terjal“	Ac. Heb 13,17
“Pastir vseh pastirjov”. Kolko je težka dolžnost, kolka duhovskega stanu visokost, pričajo živo besede Jezusa, ki govori: “Dober dušni pastir da živlenje za ovce svoje.	Mat. [Jan 10,11]
Te duhovske dolžnosti saj veste vi vse; al spremislite že: kaj je njegovo na svetu plačilo? – Ne bogastvo in	tudi ne čest, ampak sromaštvo ino sovraštvo;	
spolnijo se besede Jezusa, ki je duhovnikom vsem predpovedal: “Vučenc ni črez vučenika – hlapec ne črez svojga gospoda; ako so z menó tok ravnali, bodo tudi vas preganjali; al spolnite se, da so to tudi meni na prvo	sturili. Veselite se, zakaj vaša plača obilna je v nebesih.” Še tolka ko je butara duhovskega stana, se vender duhovnemu bati ni nič, dokler je milost božja pri	
njem; – in ravno za to se tudi jaz ne bojim, ker Jezus zvesto obljubi: “Glejte, jaz sem pri vas do konca sveta” Mat. [28,20]; se tolažim z besedam sv. Pavla, rekoč: “vse zamorem skoz njega, ki mene krepča”, se veselim dopolnivši svoje dolžnosti po besedah sv. Evangelista, da tudi enkrat moj plačnik meni poreče: “Prijatelj pomekni se gor, da bode tebi čest pričo vseh.”	
Pa ena druga je, ki mene straši, ena je, katera tolko mojih prednikov ino tovaršov srce globoko prebada. – Prašajte vsakdanjo skušnjo, katera vam to povedala bode, premislite zadržanje dendenašno, pričalo le-to vam bode: da, še vekše ko so duhovnih dolžnosti, še veči, ko je njih stanú zvestoba, je vender le grozna kristjanov mlačnost, nehvaležnost in hudobija. –		

II		
Jezus je luč sveta, kakor sam govori, kateri je prišel na svet, da vsaki, kateri njega posluša, njegovem	navku verje, ne bode pogublen, ampak večno zveličanje doseže. – Njegove božje nauke poslušat, tajistim verjeti ino po njih živeti mora vsaki, ki hoče večno živlenje imeti. – Le-to veliko dolžnost so spoznale o času njegovem množce in množce ljudi, katere so za njim brez jesti in piti hodile, da bi se le njegovega nauka prav navučile. Kar je Jezus vučil, vuči se še zdaj, ino dolžnost prvih kristjanov ravno tolka besedo božjo v pridgah ino kr. nauku poslušati denašni kristjani, ravno tok besede Jezusa samega, imajo, ki veli: “Kdor vas, moji poslani, posluša, mene posluša, kdor vas zaničuje, mene zaničuje, kdor pa mene zaničuje, zaničuje
tajistega, ki mene je poslal.” Al se pak tudi tok dopolni kakor enkrat še dendenašnih kristjanov prevelika dolžnost, katere ako človek ne dopolni, zveličan ne bode? Al ne pričajo prazne cerkve mrzloto kristjanov, al ne … dopolnijo malovredni ljudje prerokvanje Sv. pisma, ki že zdavnaj od njih veli ali pravi: “Oni imajo oči ino ne vidijo, imajo ušesa ino ne slišijo, srce imajo in ga ne odprejo, da bi jih podvučil ino tok izveličal”.		

Kader je Jezus množce ljudi vučil, so se vse čudile in njega visoko hvalile; – kader pa zdaj njegovi namestniki zvesto vučijo, kaj zvejo druga več kakor grajanja ino hudobnega obnašanja dosti, namesto		
dolžno lepe zahvale. – Zdaj je duhovnik enemu predober, zdaj drugemu prehud ino katerega dones		
hvalijo ino prehvalijo, bi ga jutro križali radi kakor Kristusa Judje, ako jim resnico očitno pove.		
Ne dopolni se ne dolžnost hvaležnosti sv. Pavla, ki veli: “Bodite hvaležni svojim duhovnim, zakaj oni čujejo za vaše duše. Jezus je vsakemu resnico očitno povedal, grešniku kakor pravičnemu; to so sturili apostelni ino vsi zvesti vučeniki. Peter je na binkoštni praznik z drugim	apostelnam pridgval Judom pokoro, jim je očital njih hudobijo, ino kolko jezar … izšlo jih je, ki so vprašali: Možjé, kaj je nam storiti, da zadobimo večno živlenje?	[Apd 2,37] Tok razlagajo pregrehe, tok opominajo grešnike duhovniki zmeraj in zmeraj, al je uboglivost, poboljšanje tolko hudobnih denašnih kristjanov? – Njih trdovratnost spričuje šele posmehvanje, njih hudobija priča hudobno govorjenje,	dokler opominanje duhovnega namesto na samo sebe le na njega obračajo ino svoje hudobije s slabostmi mešnikov zakrivati hočejo. – Res je (Istina je), da Jezus duhovnikom veli: “Vi ste luč sveta, katera se na svečnik postavi ino v hiši vsem sveti; ino ravno zato hudobni ojstro še tok mali prestop, slabost na duhovnem, ja, vsak bezdir zagledajo ino bruna svojga ne vidijo. – Naj se sveti vaša luč tok, da bodo ljudje vaše dobre dela videli in hvalili Očeta v nebesih; – al ravno pri ti luči gledajo večdel denašni kristjani vse hudo duhovsko ino vse dobro to svoje, in pri tem bliženju spregledajo svojo lastno hudobijo ino duhovnih čednosti lepe. “Glejte na njih nauke, veli Jezus, ne na njih dela, ne bodete dajali račun za nje, ampak zase...” Ino kader Jezus ni mogel hudobnim vsem dopasti, kok bode revni človek zamogel? – Tem enim je mešnik prerazvujzdan, zdaj v besedah, zdaj v djanju, oni hočejo, da bi človek bil, al kakor angel pa živel; – tem drugim je preojster, zdaj preštiman, oni hočejo da bi njim vse privolil, nebese in pekel zatajil, al "ako bi tok, veli sv. Pavel, ljudem dopadel, bi služavnik božji ne bil, zakaj Bogu mora belj pokorn biti kakor ljudem…” [Apd 5,29]

Al kaj govorim jaz od vsega tega, kakor da bi zadevalo vas? – Iz ljubezni do vas je mene Jezus vam vučenika
izvolil; – iz ljubezni do njega ino do vas sem k vam došel ino pri vas ostanem. “Kakor pa ljubezen prava, čista, po besedah sv. Pavla, nič hudega	ne misli, ne mislim tudi jaz nič hudega do vas, ampak zavupam, da bote mene z ljubeznjo svojga vučenika spoštuvali, zvesto pridno poslušali ino hvaležno moje nauke dopolnili, zakaj ljubezen prava ”vse srečne sturi – in izveliča ino na večno ostane...” Z ljubeznjo vam bodem po razgledu Jezusa njegove svete nauke razlagal, sejal bodem seme dobro krščanskih resnic, katero večno živlenje prinese. Srečen kateri nje zvesto posluša ino zvesto v svojemu srcu ohrani, zakaj one so njemu svetla luč, da vidi razsvetljen po le-temu nevarnemu svetu pravično k nebesom hoditi, one so njemu nebeški ključ, katere, ako po njih zvesto živi, mu nebeško kralestvo odprejo. Tolka je revščna tega sveta, da se končati nikdar ne da, tolka, pravim jaz, da ako bi nas krščanska vera s svojim naukom ne tolažila, bi nam tolko rev za prestati ne blo. Prizadeval si bom vas v vašem veselju podvučiti, vas pa tudi v žalosti ino v nadlogah tolažiti; ino tok vaše težave, če ne prevzdigniti, saj kolkor je mogoče polajšati, zakaj: “Kar je mrzel studenc”, veli Sv. pismo “ženemu jelenu, to je beseda božja žalostnemu srcu”. “Pridite k meni vi vsi”,	
kliče Jezus, “kateri ste obloženi z revam ino težavam, ino jaz vas bom potolažil”.		
	
Grešniki smo pa vender le vsi, kar spoznati vsaki mora, ino “kdor bi mislil, da je brez greha,” sv. Janez govori, “ta sam sebe goljfa ino resnica ni v njemu.” Klicat k poboljšanju vse, oznanvati pokoro z		
ljubeznjo je moja kakor duhovnega vsaka dolžnost; ino ako beseda ljubezni v grešno srce ne zadene, ako ne pomaga lepo opominjanje nič, takrat bodem tudi jaz kakor Janez v puščavi, kakor Jezus ojstro govoril: “Grešnik, spreobrni se, sturi pokoro, zakaj sekira božje pravice je na tvojo grešno drevo zasajena; ako dober sad pokore ne prineseš, bodeš posekan kakor malovredno drevo ino v večni ogenj pogubljenja vržen.”	
V vsakemu človeku že kli manj al belj luč prave	božje ljubezni in to malo lučko ne ugasnati, ampak svetlo razgoreti, Jezus izveličar veleva. To luč prižgati v vašemu srcu bo moja skrb ino prošnja moje molitve k Bogu, da bi ne ugasnala luč prave vere, ne ugasnala luč živega vupanja, da bi ne ugasnala luč žive ljubezni, da bi luč ne ugasnila, s katero samo prisvetmo k nebesom v večno živlenje.

Sklep.		
Hodite tedaj zaisto otročiči k božjemu nauku, zakaj kakor vsakdenji kruh je vam potreben, ako hočete na le-temu ino onemu svetu srečni, zveličani biti. Pridite, mladenči ino dekleta, vi k krščanskemu podvučenju, poslušajte nauk se v svoji najnevarnejši starosti prav zadržati, da ne izgubite	svoje največje bogastvo, svojo nedolžnost, katero vam vzeti njih tolko zamore, al nobeden ne nazaj dati.
	
Ne zamudite službe božje, posebno stareši vi, gospodarji in gospodinje, da bote se navučili svoje podložne prav po krščansko vižati ino za njih dušo skrbeti, zakaj od vsega tega bodete morali enkrat na tenko račun delati.	Z eno besedo: obiskujte božjo službo vsi, kateri ste kristjani, dopolnite svojo dolžnost, da bodemo tudi mi duhovno svojo bitko dopolniti mogli. “Bojte se Boga, spoštujte duhovne in dajte njim njih del”.	“Al ta, kater seje ni nič,” veli s. Pavel, ne ta, kater poliva, ampak Bog, ki pravo rast daja. Za tega del prosim tebe Oče nebeški,”od katerega vsaki dober dar pride, pripravi dobro zemljo v srci mojih poslušavcov, da bodo radi tvoje navke poslušali ino tajiste ohranili; – daj rast vsemu dobremu, da bodo to, kar so slišali, tudi v svojemu djanju skazali,	daj, da dopolnimo svoje dolžnosti vsi ino enkrat veseli glas od tebe zaslišmo: Prijatelj pomekni se gor v nebeško kralestvo, da bode tebi čest v pričo povablenih k večnemu živlenji.		
Amen.