NA DAN SVETIGA ROKA 
In diebus suis placuit DEO, & inventus est iustus, & in tempore iracundiae factus est reconciliatio. 
Ob svojim času je Bogu dopadel inu pravičen je znajden ter v času tiga srda je on gnado našel. 
Srečni bi bili mi, kadar naš oča Adam bi ne bil zapuvid božjo prelomil, zakaj bi ne bili vejdili, kaj je smrt ali bolezen. Dokler pak on je bil pregrešil, sam sebe inu tudi nas bolezni inu smrti je podvrgel, kakor pravi s. Pavlus. Per unum hominem peccatum in bunc mundum intravit, & per peccatum mors, & ita in omnes homines mors pertransit, in quo omnes peccaverunt. Inu dokler ludje se ne anajo zapuvidi božje prelomit inu njega žalit, zatoraj kakor en pravični rihtar nas tepe s šibo teh štrajfinh, od katere šibe pravi David: Reges eos in virga ferrea, & tamquam vas figuli confringes eos. Vener ta usmileni Gospud, kadar čez te grešne ludi se rezsrdi ter jih hoče štrajfat, se utalaži skuzi prošno teh svetnikov, kadar oni za te grešnike prosijo. Taku najdem, de po tem gmajn potupu Noes je G. Boga prosil, de bi nikar te grešne ludi s takoršno štrajfingo ne štrajfal ter G. Bug je bil Noesevo prošno ušlišal inu oblubil, rekoč: Nequaquam ultra maledicam terrae propter homines. Najdem tudi, de Abraham je prosil G. Boga, de bi z ognjam ne štrajfal vse Sodomiterje; zatoraj G. Bug Lota inu njegove žene inu hčeri se je bil šonal. Najdem tudi, de Mojzes je bil s svojo prošno utalažil srd božji, kadar je hotel te grešne Izraeliterje končati zavolo njih velike pregrehe. Stetit enim in confractione in conspectu ejus, ut averteret iram ejus. Glihi viži, kadar G. Bug je bil eno veliko štrajfingo poslal čez Izraeliterje, dokler so marmrali čez Boga, inu Mojzesa. Aron je G. Boga prosil, de bi ta štrajfinga nehala ter Bug ušliši njega prošno. Stans Aron inter mortuos, & viventes pro populo deprecatus est, & plaga cesavit. Inu sam G. Bug je bil ta svit dal Jobavem prijatelom, de bi imeli se perporočit Jobu, de bi za taiste prosil, aku hočejo se rešit od štrajfenge, katero si so zašlužili. Ite ad servum meum Job, & ipse orabit pro vobis, & Iuscipiam faciem ejus. Nikar li v starem, ampak tudi v novem testamenti ima G. Bug svoje lube šlužabnike inu svetnike, kateri ta pravični srd božji potalažijo, kadar vidijo, de nas hoče štrajfat zavolo naših grehov. Zatoraj tudi je dal svetnikom gnado, de nekateri imajo eno susebno moč inu gnado, v enih gvišnih potrebah inu boleznah pomagat taistom, kateri andohtlivu se njim prporoče. S. Miklavžu je dal oblast čez vodo, s. Florijanu čez ogen, s. Krištofu čez nerodovitnost te zemle, ss. Joanes & Pavlus martrniki imajo susebno oblast čez luft, s. Aegidius čez vročino, s. Wolphgangus čez mrzelco, čez bolezni tiga grla s. Blaž, čez katar s. Gothardus, čez potogram s. Bonaventura, čez kamen s. Liborius, čez potres s. Caietanus, čez bolečino inu nevarnost tiga poroda s. Ignatius, čez bolezni teh oči s. Lucija, s. Apolonija čez bolezen teh zob, s. Agata čez bolezen teh prsi — inu čez to strašno bolezen te kuge nam je dal našiga lubiga pomočnika s. Roka, kateri ima susebno moč inu gnado, rešit od kuge taiste, kateri se njemu andohtlivu prporoče, kakor vsi taisti so skusili, kateri v tej nevarnosti se so njemu prporočili ter nej meni treba drugih prič iskati, dokler sami N. N. spričate, de, kakor so bili s. Roku se prporočili, njega za svojga svetiga variha izvolili inu oblubo storili, njemu h časti to s. cerku zidat, precej ta kuga je bila nehala; zatoraj k znaminu te hvaležnosti vsaku letu pridejo na današni dan s procesijo njega zahvalit inu pohlevnu se prporočit, de bi tudi posehmal od te strašne bolezni inu štrajfinge jih rešil ter na le-tem nimajo cviblat, zakaj in diebus suis placuit DEO, & inventus est iustus, & in tempore iracundiae factus est reconciliatio, katera dalaj N. N. bodo slišali. 
Ne bomo cviblali, de naš s. pomočnik je G. Bogu dopadel inu de je bil pravičen inu de ta srd božji je potalažil, če bomo njegov leben premislili. Zatoraj nerpoprej imate zamerkat, N. N., de v franskem krajlevstvi je bil en mogočen firšt v tem mesti Narbona, iz imenam Ioannes, kateri s svojo gospo Liberijo veliku lejt [je] živil ter otrovk nejsta imela. Ta dva sta lepu inu bogaboječe živela, Boga iz srca sta lubila, greh sta sovražila, tem potrebnem veliku dobriga sta sturila, njih veliku prehodiše nejsta na ofert inu kratke čase obrnila, kakor je navada per gospodi, ampak tem ubozem za almožno sta dala inu tem cerkvam sta ofrala; na kateru dobru njih djajne inu živlejne G. Bug pogleda inu njih prožno usliši ter že v njih starosti jim eniga sinu da, katerimu v svetem krstu so bili ime Rokus postavili. Inu de ta sin je imel pravičen inu Bogu dopadeč biti, enu očitnu znamine na njegovih pršicah so bili zamerkali, namreč en rdeč križ, iz katerem G. Bug ga je bil zapečatil inu zaznamenoval v maternem telesu k znaminu, de G. Bug ga je zase izvolil. Inu jest zamerkam, de vsi taisti, kateri od bogaboječih starih, nerodovitnih mater so bili rojeni, vselej so bili pravični inu Bogu dopadeči: Izak je bil od te stare nerodovitne Sare, Samuel od stare nerodovitne Ane, Joanes Krstnik od te stare nerodovitne Elizabete, kateri vsi so bili pravični inu Bogu dopadeči. Tudi naš s. Rok je bil od stare nerodovitne Liberije rojen inu tudi je bil pravičen inu Bogu dopadeč, kateru lahku morem sklenit, dokler tu detece v srejdo inu petek (kakor en drugi s. Miklavž) nej hotel sesati, ampak taista dva dni skuzi dar svetiga Duha se je postil, zatorej menem, de G. Bug je od njega tudi govoril skuzi Izaija Preroka, kadar je djal: Ecce puer meus; quem elegi, complacuit sibi anima mea in illo, suscipian eum, posui super eum Spiritum meum. Ta bogaboječi mladenič je rastu v duhu inu čednosti inu lubezni pruti Bogu inu pruti bližnem. Proficiebat spiritu, & virtute, Zakaj S. Duh je njega vučil po tem pravem potu tiga izveličajna hodit, taku de morem reči: Deduxit eum Dominus per vias rectas. V tem zboli njega g. oča ter Roka k sebi pokliče inu ga žegna, kakor patriarh Jakob je bil žegnal svojga lubiga nedolžniga sinu Josefa, inu kakor en drugi Toba njemu le lepe navuke da inu kakor za testament pusti, rekoč: Audi fili mi, verba orbis mei, & ea in corde tuo quasi fundamentum construe: Omnibus diebus vitæ tuæ in mente habeto DEum, & cave ne aliquando consentias peccato, & ex substantia tua fac eleemosynam. Katere lepe navuke flisnu je rok držal. V kratkem je bila tudi njegova gospa mati umrla, taku de ta s. mladenič je mogel reči: Pater meus & mater mea dereIinquerunt me, Dominus autem assumpsit me, ter začne obilnu almožne tem ubozem deliti, de bi nauk svojga očeta dopolnil, vedejoč, de kar se tem ubozem da, v nebesih skrajnenu se najde po besedah Kristusavih, kir pravi: Thesaurizate vobis thesauros in coelis, ubi aerugo & tinea non demolitur. Inu s. Roku le-tu nej bilu zadosti, zakaj je želel en popolnoma božji služabnik ratat. Gre inu vse, kar je mogel, preda ter tem ubozem da, de bi bugal Sinu Božjiga, kateri je bil zapovedal enimu mladeniču, rekoč: Si vis perfectus esse, vade & vende omnia, quae habes, & da pauperibus & sequere me. Tu mestu Narbona inu taisto deželo, katera je njemu slišala, svojmu stricu zapusti ter se preobleče inu v laško deželo rajža, kir obeden ga nej poznal, taku de je mogel reči: extraneus factus sum fratribus meis, & peregrinus. Videoč, de mi nimamo stoječiga mesta na tem svejtu, ampak de imamo tu večnu nebešku mestu jiskati. Non habemus hic permanentem Civitatem, sed futuram inquiriumur. Zatoraj Kristus je staril s. Petra, kadar je hotel na hribi Tabor eno uto zidat inu tamkaj prebivat, kakor je zamerkal s. Bernardus, kir pravi: Sancti Vir, peregrini sunt: unde reprehenditur Petrus, quod Tabernaculum in monte fieri voluerit, quia Sanctis in boc mundo Tabernaculum non est. Zatoraj s. Rok v neznane dežele rajža, de bi dal spoznati, de na zemli ne želi stanovitniga prebivalša imeti, ampak de tu nebešku jiše, zakaj s. Bernardus pravi: Peregrinus as Patriam suspirat, & tendit. 
Pride s. Rokus v tu mestu Aquapendens imenovanu, kateru je bilu s kugo obdanu ter spumni na zapuvid Kristusa Jezusa, kateri je bil svoje jogre po svejtu poslal te bolne ozdravit: Et curate infirmos. Inu de je oblubil nebešku krajlevstvu taistom, kateri te bolne obiščejo inu jim strežejo. Percipe Regnum. Infirmus eram, & visitastis me. Zakaj le-ta lubezan je več vredna, kakor te mrtve oživit, pravi s. Krisosotomus: Magna res est, O homo! Bæc major est gratia, quam mortus suscitare. Zatoraj le-to zapuvid ali svit našiga Odrešenika je hotel s. Rok popolnoma dopolnit. Za tiga volo gre v špetav, kir so ti kužni ležali, inu desilih so njemu djali, de bi se ne imel v to veliko nevarnost podati, dokler on je še mlad, s. Rok pak je djal: »Moj Kristus Jezus pravi, de maiorem hac dilectionem nemo habet, ut animam suam quis ponat pro amicis suis. Zatoraj jest hočem moj leben vagat za te bolne kužne ludi, kateri se meni smilijo, kakor de bi jest sam kužen bil.« Taku de je mogal s s. Pavlam reči: Charitas Christi urget me. Quis infirmatur, & ego non infirmor? Kir s. Anselmus perlože le-te besede: Ut possim infirmitati ejus, quam ut meam deleo, adbibere medicinam. Katera velika lubezen s. Roka je taku močnu G. Bogu dopadla, de je bil njemu oblast dal, te kužne ozdravit inu le-to strašno bolezen odgnati. Oh, vidite, N. N., de s. Rok in diebus suis placuit DEO, & inventus est iustus, & in tempore iracundiae factus [est] reconciliatio, zakaj z znaminam svetiga križa je bil vse kužne ozdravil inu kugo iz dežele pregnal. Inu dokler je slišal, de v laški deželi v tem mesti Caesena je velika kuga, spumni na tu, kar s. Matevž od Kristusa Jezusa piše, de je hodil od mesta do mesta zdravit te bolne. Circuibat JEsus omnes Civitates, & castella docens in Synagogis eorum, & praedicans Evangelium Regni, & curans omnem languorem, & omnem infirmitatem. Zatoraj tudi s. Rochus si naprej vzame po svejtu rajžat inu od te nerstrašnejši bolezni ludi zdravit. 
Nej huši inu strašneši bolezni, kakor je kuga, zakaj kuga pride od strupeniga lufta, kateri sicer da živlejne timu človeku inu per lebnu tiga človeka ohrani; de pak luft človeka umori, kateri bi imel njega živit, je ta nervekši žalost inu reva. David to nerhuši revo inu nesrečo Judežu Iškarijotu vošči, zatoraj pravi: Fiat mensa eorum in laqueum. Človek k mizi gre, de bi mogel živeti; de pak per mizi se zadavi inu umrje, je ena velika nesreča. De taisti luft, kateri per lebni bi imel človeka ohranit, nas umori, je gvišnu ena velika nesreča inu reva inu ta nervekši vmej vsemi bolezni, zakaj v drugih boleznah bolniki imajo velik trošt, de per posteli se najdejo njih lubiši žlahta inu prijateli, v kugi pak nerble skrbe, de bi obeden k njim ne prišel, kateriga lubijo, temuč prosijo, de bi od njih bejžali, inu de bi druge žalosti ali reve ta bolni ne imel, ampak le-to, de od sebe more proč gonit taiste, katere je nerble lubil, je ena velika reva inu nesreča, zakaj sicer v drugih boleznih pošlejo klicat te lubiši svoje inu de li ih vidjo, te jim zdi, de bolečina neha, v kugi pak bolečina raste, če te svoje vidjo ter k njim pravijo kakor v Visokih Pesmah nevesta je svojmu ženimu djala: Fuge Dilecte mi. Bejži od mene, moj lubi. Zakaj ti nevesta tvojga lubiga ženina od sebe goniš? Ti katera v drugih tvojh boleznah si pošilala po nejga, de bi on tebe prišal obiskat inu potroštat. Adiuro vos filiæ Jerusalem, si inveneritis Dilectum meum, ut nuncietis ei, quia amore languec. En drugi krat je bila tudi zbolela inu nej mogla sna imeti, je tudi močnu želela, de bi ženin jo prišal obiskat, zatoraj je po njemu zdihovala. Quis mibi det te fratre meum. Inu kakor je bil prišal njo obiskat, je bila slatku zaspala, zatoraj ženin je bil zapovedal, de jo nimajo zbuditi, ampak pustiti, de bi z miram spala. Ne suscitetis, neque evigilare faciatis Dilectam, donec ipsa velit. En drugi krat se je tudi v veliki bolečini našla, zakaj vahtarji so jo bili stepli. Percusferunt me, & tullerunt pallium meum Custodes murorum. Inu de si lih je bila polna ran, vener kadar je šlišala, de se pred hišo najde, s postele vstane ter mu gre odprejti: Surrexi, ut aperirem Dilecto. Zakaj pak v tej zadni svoj bolezni prosi svojga ženina, kateriga taku močnu je lubila, de bi proč bejžal. Fuge Dilecte mi, & affimilare capreæ, binnuloque cervorum super montes aromatum. Oh, gvišnu menem, de ble je martralu nevesto le-tu, de svojga lubiga ženina je mogla proč od sebe gonit, kakor pak nje težka bolezan. Gvišnu de ta, kateri v takoršnem stanu se najde, de je persilen od sebe gonit te nerlubiši svoje prijatele inu žlahto, terbej de silnu veliko žalost počuti. V tem stanu revnem vsi kužni le najdejo, kir so persileni od sebe gonit te nerlubiši, rekoč: Fuge dilecte. Bejži od mene nerdalaj, kar moreš, &c. Oh žalost prevelika! Oh reva čez vse reve, de ta kužni je prsilen od sebe gonit te nerlubiši! 
Če takoršna reva je, kadar je en sam človek kužen, kaj z ena reva je, kadar enu čelu mestu ali dežela je kužna! Taku velika reva je, de se ne more zreči inu dopovedat, zakaj precej tu mestu se zapre, vahte povsod se postavijo, obeniga ne puste ni v mestu ni iz mesta, vse poti so zaprte, po plačah inu gasah trava raste, zgonovi se ne slišijo, mašniki te mrtve ne sprejmlejo, te bolne ne troštajo, sreča je njih velika, če tu svetu Rešnu Telu doseči morjo, od lakote konc jamlejo inu na gmajno jih pokopavajo, njih blagu, katera taku težku so zadobili, v ogen mečejo inu velikukrat nimajo tulikajn časa, de bi dušo mogli Bogu prporočit inu tu sladku ime Jezus na pomoč poklicat, zakaj na naglem mrtvi dol padejo. Kakor piše Paulus Aresius, de v tem lejti 225., ob času cesarja Galla inu Volusiana, kuga je bila začela v zamorski deželi ter je šla po celem svejtu inu je trpela deset lejt inu tulikajn ludi je bilu pomrlu, de obeden nej več te mrtve pokopaval, ampak kir je dol padel, tamkaj je obstal, in ta, kateri je hotel v grobi ležat, je živ se položil v grob. Procopius tudi piše, de v tem lejti 544., ob času cesarja Giustiniana, je bila ena taku grozna kuga, ut nulli aetati neque sexui parceret; universam terram comprehendit, itinere semper procedens nullas religuit locorum latebras. V tem lejti 170., ob času cesarja Avrelijana, je bila tudi ena taku strašna kuga, de nikar li ludje, ampak tudi živina od strupeniga lufta je mrtva dol padala inu cilu kače so iz dežele bejžale. Te mrtve so skuzi okna na gaso metali inu cela mesta so se našli, de obeden človek živ nej ostal. Ob času kralja Davida v šesteh urah kuga je bila pomorila 70000. peršon. Immisitque Dominus pestilentiam in Israel, de mane vsque ad tempus constitutum, & mortui sunt ex populo, a dan vsque ad Bersabee, septuagina millia virerum. V tem, kir kuga je taku morila ta folk, vidigne David svoje vjokane očesa pruti nebesam ter zagleda angela s krivavem mečam stati na Jeruzalemskem mesti. Dixit David ad Dominum, cum vidisset Angelum cedentem populum: Ego sum, qui peccavi. Mi vejmo iz Svetiga Pisma, de G. Bug kugo pošila za volo teh grehov, kateri na zemli se dopernašajo, kakor je djal Judom, de če ne bodo njegove svete zapuvidi držali. Mittam pestilentiam in medio vestri. Kaj menite, N. N., odkod pride, de ob našem času, kir svejt je veliku grešniši, kakor je bil poprej, de vener takoršne strašne kuge se ne šlišijo, inu desilih G. Bug nam kugo pošle, hitrej se potalaži? Ah, jest na vejm drugiga uržoha, ampak to veliko andoht, katero ludje pruti s. Roku imajo, zakaj kakor kuga v eno deželo pride, vsi na pomoč s. Roka kličejo, njemu altarje inu cerkve h časti zidat oblubijo. Inu dokler G. Bug je oblubil rejšit od kuge taiste, kateri andohtlivu se bodo prporočili svetimu Roku, zatoraj ta strašna kuga nima tulikajn moči, kakor je nekedaj imela. Vidite, N. N., de s. Rok in diebus suis placuit DEO, & inventus est iustus, & in tempore iracundiae factus est reconciliatio. 
Veliku lejt poprej, kakor naš Odrešenik Kristus je bil križan, G. Bug skuzi Osea preroka je žugal tej kugi, rekoč, de Kristus bo kuga te kuge: Ero mors tua, o mors, kir Hebreher bere: Ero pestis tua, o pestis. Kuga nej druziga, ampak ta strupeni luft. Koku tedaj je Kristus križan bil kuga te kuge? Če hočete, N. N., de jest vam bom na le-tu odgovuril, odgovorite vi meni poprej, zakaj Kristus je hotel v lufti umrejti, kakor dobra vejmu, de na enem visokim križu je bil umrl inu na tem visokem hribi Kalvarije. Jest menem, de bi se bilu ble spodoblu, kadar bi bil v tempelni umrl, dokler je hotel za naše izveličajne se ofrat Očetu nebeskimu kakor enu nedolžnu jagniče, ali pak na zemli, dokler človek je bil iz zemle stvarjen, za kateriga volo je hotel umrejti. S. Chrysostomus meni lepu odgovori, kir pravi: Ut aeris naturam purgaret, in excelso loco oblatus est. In cruce suspensus in monte mori voluit, ut sicuti vita sua sanctificaverat terram, sic morte purificaret aerem. In vita ambulando sanctificavit pedibus terram, in morte extensus sanctificavit brachiis aerem. Oh lep odguvor! Zdaj pak bi hotel vejdit, kaj zena kuga je bila v lufti, od katere Kristus je ta luft očistil. S. Cyprianus odgovori, de kadar hudiči so bili iz nebes v peku padli, nekateri so bili v lufti ostali, de bi ludje motih in de le-ti smrdlivi hudiči so bili okužili ta luft; zatoraj Kristus je hotel na hribi Kalvarije križan biti inu v lufti umrejti, de bi ta luft sčistil. Ita enim sublimatus aerem purgavit ab omni daemonum infectione. Inu le-tu je Bug hudičom žugal, rekoč: Ero pestis tua, o pestis — jest bom kuga tvoja, o kuga! Tu je, nikar li bom ta luft očistil, temuč bom tebe pregnal inu umoril, kakor ti moriš te ludi. Ero pestis tua, o pestis. 
V tej viži tudi se bom postopil reči, de s. Rok je bil kuga te kuge, kakor nam zamore spričat tu mestu Konstanca, kadar so tamkaj concilium držali inu iz celiga svejta vkupaj se našli škofi inu drugi duhovni inu deželski. Ta čas je bila vstala ena velika kuga v mesti, katero skuzi človeški flis nejso mogli pregnati. Zatoraj sklenejo, de s. Roka na pomoč klicat hočejo. Vzamejo njegov s. peld ter s procesijo ga po mesti nesejo. Oh čudu preveliku! Koderkuli so ta peld nesli, je kugo umoril inu luft očistil ter ravnu kakor kuga eniga vrže dol le-tukaj, eniga tamkaj, taku tudi peld s. Roka, kateriga so po mesti s procesijo nesli, je sturil, de zdaj eden, zdaj ta drugi je s postele skočil inu na oknu tekel. Boga inu s. Roka so hvalili inu častili, videjoč, de kuga pred tem svetem pildam je bejžala inu konc jemala, taku de žiher rečem, de s. Rok je bil kuga te kuge — ero pestis tua, o pestis —, nad katerem vsi se so čudili. 
Svejt se je nerble čudil, de senca s. Petra vse bolezni je pregnala; zatoraj iz cele dežele so bolnike v Jeruzalem nosili inu na gaso postavlali, po kateri je s. Peter hodil. Ut veniente Petro saltem umbra illius obumbraret quenquam illorum, & liberarentur omnes ab infirmitatibus suis. Veliku gvišnu čudu je bilu le-tu, de sama senca s. Petra je vse ludi ozdravila, vener so mogli bolnike iz dežele v Jeruzalem nesti inu na gaso jih postavit, če so hoteli zdravje doseči. Concurrebat multitudo vicinarum Civitatum Jerusalem afferentes ægros. Ita ut in plateis eijcerent infirmos, & ponerent in lectulis, & grabatis, ut veniente Petro, &c. Vekši vener čudu se meni zdi le-tu, de senca s. Roka je od kuge ozdravila tudi taiste, kateri so bili v hiši inu v lazaretu zaprti; inu te bolne nej bilu treba v mestu nosit, zakaj kakor to senco, tu je peld s. Roka, so vzdignili s procesijo, precej ta luft je bil očiščen, de po celi deželi curabantur omnes. Zakaj eden tiga drugiga je ozdravil, ravnu kakor poprej je eden tiga drugiga okužil. Pole, de žiher smejmo od našiga svetiga variha reči: Ero pestis tua, o pestis. 
Zdaj bi mogel eden mene vprašat, koku s. Rok je kuga te kuge, če tudi on je bil k zadnimu kugo udubil; inu če on je imel oblast ozdravit te kužne, zakaj nej sam sebe ozdravil. Jest vejm dobru, de s. Rok, potem kir je bil očistil luft inu ozdravil vse kužne, koder je hodil, k zadnimu pride v tu mestu Piacenzo ter najde le-tu mestu s kugo obdanu. Gre v lazaret ter z znaminam s. križa vse ozdravi inu kugo iz mesta inu dežele prežene. V tem kir eno nuč je spal, angel božji se njemu prikaže, rekoč, de g. Bug hoče, de tudi on bo skusil, kaj je kuga. S. Rok se prebudi ter zamerka, de na levi stegni ima eno kužno bulo. G. Boga zahvali ter gre v eno puščavo, de bi drugem nedležnosti ne delal. G. Bug pak, kateri te svoje nihdar ne zapusti, ampak v potrebah jih oskrbi, sturi, de en studenec začne zverat blizi te puščave ter de en pes vsaki dan je svojmu gospudu eno trento z mize vzel ter s. Roku je nesel. Pošle ta gospud gledat, kam pes ta kruh nosi, ter najdejo s. Roka s kugo obdaniga, kateri tudi nad kugo je bil umrl. Zdaj, N. N., bi hoteli vejdit, zakaj on sam sebe nej ozdravil, dokler vse te druge je od kuge rešil? 
Jest vas zastopem, N. N. Vi hočete reči tu, kar so Judje od Kristusa djali, kadar so vidli, de na križi je prbit visil: Alios salvos fecit, seipsum salvum facere non potest. So hoteli reči: Kristus je tulikajn tavžent inu tavžent bolnikov rešil od bolezni inu te mrtve oživil, zakaj tedaj ne zamore tudi sam sebe od smrti rešit? Inu ravnu le-tu, de Kristus je druge rešil od smrti inu de sam sebe nej hotel rešit, le-tu je ena susebna inu nezrečena milost Kristusava, kir en vučenik pravi: Dicentes non petuis, est blasphemia, sed dicendo salvos fecit alios, & non se ipsum, magna laus Divinæ bonitatis est. Propria morte alios salvos facere, non plus ultra misericordiæ inveniri potest. Oh, s. Rok, mi smo prsileni tvojo dobruto do nebes povzdignit, v tem kir si vse te druge ozdravil inu sam sebe ozdravit nejsi hotel. 
Zakaj, N. N., menite, de s. Rok nej hotel svojo bulo ali rano ozdravit, temuč s taisto je hotel umrejti? Zamerkajte, kaj pravi Arnoldus Carnotensis od Kristusa, našiga Odrešenika, de nej hotel svoje svete rane zacelit, ampak znamine taistih pustit, de bi taiste Očetu nebeskimu kazal inu skuzi taiste nam dosegel milost inu odpuščajne naših grehov, kadar pravičnu Oča nebeški nas hoče štrajfat, pošlušajte besede tiga vučenika: Christus nudate pectore Patri ostendit latus, & vulnera: nec potest ullo modo esse repulsa, ubi concurruns, & erant omni lingua disertitus, hæc clementiæ munimenta, & charitatis insignia. Glihi viži naš pomočnik s. Rok je hotel ohranit rano te kuge, katero za lubezen svojih bližnih je bil udubil, de bi le-to Očetu nebeskimu kazal inu skuzi taisto ta pravični srd božji potalažil, kadar nas hoče štrajfat zavolo naših grehov, taku de bom rekal od s. Roka: Patri oftendit vulnus, nec potest alle mode esse repulsa, ubi concurrant, & erant omni lingua disertius hæc clementiæ munimenta, & charitatis insignia. Zakaj jest berem v rimskih historijah, de en žolner večkrat je cesarja Avgusta prosil z eno gnado, vener nikuli nej mogel taisto doseči. En dan ta žolner svoje prsi rezkrije ter znamine ene rane cesarju pokaže, katero zavolo cesarja je bil prejel. Kakor le-to cesar ugleda, precej usliši prošno tiga žolnerja. Oh, kdu bo cviblal, de tudi G. Bug usliši prošno s. Roka, kadar njemu pokaže svojo rano, katero je bil za lubezen božjo prejel & c. 
Zatoraj, N. N., prav ste sturili, de to cirku inu altar h časti s. Roku ste sturili zidat, v kateri vseskuzi Očetu nebeskimu svojo rano kaže, de bi potalažil ta srd božji, de bi nas s to strašno kugo ne štrajfal, kakor naši grehi sicer bi imeli štrajfani biti. Inu gvišnu to gnado s. Rochus bo od G. Boga dosegel & c., zakaj jest berem v s. pismi, de kralj David enkrat močnu se je bil rezsrdil čez Ibusejerje ter je šel z mislijo, vse gladku končati. V tem pride eden, kateri v imeni teh Ibusejerjov k njemu pravi: Non ingredieris huc, nisi abstuleris caecos & claudos. Jest vejm, de z le-temi besedami se so špot z Davida delali, vener tudi meni dopade, kar Abulensis pravi, de nekateri rabini le-te besede taku zastopijo, de Ibusejerji so v svojim mestu imeli dva pilda, namreč peld Izaka patriarha, kateri je bil slep ratal, de nej neč vidil. Caligaveratnt oculi ejus, & videre non poterat. Inu peld patriarha Jakoba, kateri je bil krulav na eni nogi, po tem kir en angel Tetigit nervum fæmoris ejus. Zatoraj so hoteli reči: David, ti misliš nas končati, vener ne boš neč opravil, dokler mi imamo v našim mesti pilde dvejh velikih svetnikov, katere za naše pomočnike držimo. Dokler le-te ti nam ne boš proč vzel, se tebe neč ne bojimo. Non ingredieris huc, nisi abstuleris caecos & claudos. N. N., glihi viži jest porečem tej kugi, dokler bomo mi s. Roka častili v tej božji veži inu s pravo andohtjo njega s. peld hranili inu s procesijo okuli nosili, njega na pomoč pohlevnu klicali, zakaj on bo svojo rano G. Bogu kazal inu v tej viži ta srd božji potalažil, zakaj in diebus suis placuit DEO, & inventus est iustus, & in tempore iracundiae factus est reconciliatio. Obrnimo se tedaj vsi k našimu svetimu pomočniku ter recimo: Sancte Roche, ora pro nobis inu pokaži tvojo rano Očetu nebeskimu, kadarkuli zamerkaš, de nas hoče s kugo štrajfat & c. 
