ČETERTA ADVENTNA NEDELA.

Evangeli: Janez oznanuje kerst pokore. Lukež III. 1—6.

OD PERPRAVLENJA NA JEZUSOVO ROJSTVO.

Očak sveti Caharija in njegova žena, sveta teta Elizabeta, sta v starosti od Boga sina prejela — svetiga Janeza kerstnika, kteri je bil v judovskih hribih, od Jeruzalema na jugu
tri ure hoda, dne 24. junija leta 4000 stvarjenja sveta rojen. Veliko veselje je pri rojstvu tega sina v Caharijovi hiši gospodarilo.

Janez je pervo mladost pri svojih stariših doživel, je njim lepo podložen bil, je v duhu močen prihajal, je samoto ljubil, v domači pušavi je Bogu goreče služil in svete resnice ter milost stvarnika premišleval, dokler ga ni božji poklic došel, prihod Rešenika svetu očitno napovedati. To se je pa tudi kmalo zgodilo.

Že je bilo vse na obljubljeniga Mesija perpravljeno. Judje niso bili več sami svoji gospodarji, ampak so služili rimski oblasti, in že petnajsto leto je Tiberi, drugi rimski
cesar, čeznje cesaril. On je imel tičas na Judovskim namestnike: v Judeji uniga Poncia Pilata, kteri je bil poznej Jezusa križati dal; v Galileji četertniga oblastnika uniga
Heroda, kteri je bil veliki petek Jezusa v belo oblačilo oblekel; v Jtureji in Trahoniški deželi četertniga oblastnika Filipa, brata popredniga Heroda, kterimu je bil tudi svojo
ženo Herodijado dopustil; v Abileni pa četertniga oblastnika Lizanijata, ajda po veri. Judovsko vero sta vodila duhovna Ana in Kajfež. Zdaj, ko je bil Jezus v 29. letu, in le pet
mescov mlaji od Janeza, vkaže Gospod Bog Janezu vsim ljudem očitno pridigati, in na prihod rešenika jih perpravljati. Janez tedaj pride na vse strani Jordana in oznanuje kerst pokore v odpušanje grehov z prerokam Izaijam rekoč: perpravite pot Gospodovo.

Preserčni kristjani! blagi čas se nam bliža, kmalo bojo napočili božični prazniki, rojstni god Jezusa Kristusa izveličarja našiga. Kakor je Janez nekdaj klical v pušavi: perpravite pot Gospodovo,  tako menim, da tudi jaz ne smem vmanjkati vas opominvati rekoč: perpravite se rojstvo Jezusovo vredno obhajati.  — In ti bo zapopadek mojiga današnjiga navka. Jaz bom vam razložil: kako se moramo na Jezusovo presveto rojstvo perpraviti. Poslušajte.

Kadar zvemo, da neki imeniten gospod bo nas z svojim obiskovanjem počastil, se mi perpravimo karkoli v naši moči leži, njega spodobno sprejeti. Naša perva skerb je
svojo hišo snažno počistiti, klopi, mize in okna omiti in lepo vse pomesti, naša druga skerb pa je vsaki gerdi smrad odpraviti, in z prijetnimi dišavami vse shrambe pokaditi, da
bi gospoda veselilo k nam priti in pri nas radovoljno ostati. 
Ravno to moramo storiti, če se hočemo na božične praznike prav perpraviti. Mi moramo:
1. našo hišo snažno počistiti, to je, naše serce vsega greha oprostiti. Naše serce je hiša božja, v ktero je pri svetim kerstu sveti Duh stopil, in v njim blagovoljno stanovanje izbral, po besedah svetiga Pavla, kteri pravi: "ne veste, da ste tempelj božji, in Duh božji v vas prebiva." 1. Kor. 3, 16.

Dokler človek kerstno obljubo derži, in skušnjavam satana, kterimu se je pri kersti odpovedal, s pomočjo božjo se serčno zoperstavi, vedno svojiga Boga v sebi nosi, je
srečen, on je z Bogam in Bog je ž njim. Kakor hitro pa človek kerstnim obljubam vmanjka, in od svojiga šebkiga mesa premagan se z greham znani in omadeža, joj nesreča velika! Duh božji ga zapusti, hiša božja je v človeku razderta, gnada posvečujoča je zgubljena, človek postane satanu sužen in otrok jeze božje.

Kaj je človeku v takim dušnonesrečnim stanu početi? Bog vse milosti, kteri noče smerti grešnika,  je zapeljanimu kristjanu druziga pripomočka prepisal, po kterim se on zamore svojih grehov očistiti, in svoje serce svetimu Duhu v prijetno hišo posvetiti. Zakrament svete pokore je po zgubljeni nedolžnosti edini pripomoček se greha oprostiti in dušo izveličati. Zato je sveti Janez kerstnik Farizejam in drugim grešnikam, kteri so k njemu v pušavo derli, djal: "Vi gadova rodovina, kdo je vam pokazal, da bote prihodni jezi vbejžali? Storite tedej vreden sad pokore." Mat. 3, 8.; in sam Jezus je rekel grešnim Galilejcam: "ako se ne bote spokorili, bote vsi pogubljeni" Luk. 13, 3.; in prerok Ecehijel
govori: "duša, ktera je grešila, bo vmerla, ako pa krivični nad svojimi grehi pokoro dela, ne bo vmerl." Eceh. 18, 20—31.

Kakor barkar, kadar se mu na visokim morju ladja zlomi in se topi, smert oditi ne zamore, ako za desko zlomljene ladje hitro ne popade, da bi na tisti k kraju splaval in se rešil; tako se človek, kteri je v posvetnim življenji nedolžnost zgubil, večniga pogubljenja rešiti ni v stanu, ako se svete pokore goreče ne poprime, ker pokora je druga deska po ladjelomu.  Trid. sej. 14. p. 2.

Presodimo zdaj naše pretečeno življenje in odkritoserčno povejmo, ali smo serčno nedolžnost ohranili? Oh sveta nedolžnost, kdaj že smo te zapravili! kolikanj let je že preteklo, od kar seje  naša barka nedolžnosti zlomila, in mi smo se v morju greha vtopili! Kako pač smo bili mi Bogu nezvesti! Če le nekoliko naše hiševanje pregledamo, od kteriga bomo morali enkrat odgovor dati, najdemo v našim sercu gerdeje ostudnosti in nesramneje nečistosti, kakor so bile Magdalene grešnice, najdemo hudobneje sovražtva, nevošljivosti in jeze, kot so bile Kajnove, najdemo na naši duši malopridnej obrekovanje, hinavščino in natolcovanje,
kot nekdajnih Farizejev, najdemo na naši vesti strašne krivice, najdemo naš jezik z neštevilnimi lažmi in preklinvanjem omadežan, naše oči, ušesa in vse udje najdemo s
tolikanj pregrehami in malopridnostmi obložene, da strah in groza nas mora obiti. Oh velika nesreča! kdaj smo že iz našiga serca Bogu slovu dali? Pa morebiti smo se že vsih teh grehov očistili, in primerjeno pokoro storili? Joj, pokora je bila za nas do zdaj le prazna beseda! Vse, kar smo storili, je obstalo v tim, da smo bli takšni, kakšne je nas že sv. Avguštin popisal, rekoč: "Dovolj ljudi se grešniki imenujejo, pa se le naprej greha veselijo; to je le obtoženje greha, pa ne poboljšanje; duša se le dolžna da, pa se ne ozdravi, razžaljenje se le pove, pa se ne odpravi." Mi smo se scer naših grehov obtožili, pa še to le na pol, in od spovednice smo ravno takšni proč šli, kakoršni smo k nji stopili; mi smo čez naše grehe tudi grevengo molili, pa le z jezikam, in serce od tega ni nič vedelo; mi smo tudi opravili, kar so nam bili spovednik nasvetovali, pa samo zato, ker so tako nam spovednik rekli. Glejte, tako smo delali. Ali smo se prav spokorili ? ali smo naše serce greha oprostili in drugej Boga v nas vpeljali.

Moji kristjani! še smo sužniki satana, naša hiša ni še čisto pometena, sveti Duh v naše serce ni še stopil, in v tim stanu božičnih praznikov ne bomo vredno obhajali. Tedaj očistimo naše serce vsih grehov v sveti pokori, vbogajmo svet modriga Tertuljana, popadimo desko svete pokore, ž njo bomo splavali iz valov naših grehov, ta bo nas v naročje milosti božje prinesla, in mi bomo Jezusa na njegov rojstni god veselo pozdravili.

Na božične praznike prav se perpraviti, moramo: 
2. našo hišo s prijetnimi dišavami pokaditi, to je, naše serce z lepimi bednostmi venčati.

Ni zadosti, da per obiskovanji od nekiga gospoda nam napovedanim le našo hišo snažno počistimo, ampak mi moramo tudi vsak gerdi smrad iz hiše spraviti in lepi duh v njo vpeljati, — še le tako bo gospod rad pri nas ostal; tako tudi na prihodno Jezusovo rojstvo se prav perpraviti, ni samo potrebno naše serce greha očistiti, ampak mi moramo tudi z lepimi čednostmi naše serce venčati. Lepe čednosti so tiste prijetne dišave, ktere gerdi smrad iz serca odpravijo, so tiste imenitne rožice, ktere sedež božji v našim sercu krasno opletejo, so tiste svete lampice, ktere pred veličastnim tronam svetiga Duha v našim sercu vedno gorijo.

Izaija prerok, s kterim po današnjim svetim evangeli Janez kerstnik poleg Jordana ljudi na gospodov prihod perpravlja, nam zastopno pove, s kakšnimi čednostmi se imamo previditi, če hočemo stezo gospodovo v naše serce ravno storiti in ga v nas vpeljati, on pravi: "vsaka dolina naj se napolni, in vsaka gora in vsak grič naj se poniža, in kar je kriviga, bodi ravno, in kar je ojstriga, gladke pota." Iza. 40, 4.

Vsaka dolina naj se napolni: Dolina v našim sercu je pomanjk pobožnosti. Do zdaj nismo mi na molitev nič veliko porajtali, za službo božjo nismo kaj marali, za čast božjo nismo praviga veselja imeli, duh ljubezni božje ni nas gorko vnemal, v našim sercu je divja pustota gospodarila, in mi smo bili podobni ledenimu polju po zimi, na kterim nobena nježna rožica ne cveti, naše serce je bilo božjih čednosti prazno. To praznoto moramo od sebe spraviti, in pravo gorečo pobožnost v serce vcepiti, tako bomo po besedah svetiga Jeronima vsako dolino napolnili, in Izveličarju ob njegovim prihodu v naše serce pot perpravili.

Vsaka gora in vsaki grič naj se poniža:  Gore in griči so v našim sercu prevzetnost. Ta prevzetnost, ktera nas pogospodaruje, nas zapeljuje, da se vsim opominvanjem zoperstavimo, nas moti, da z našimi bližnimi le v vednim sovražtvi in razpertii živimo, nas slepari, da sami sebe ne spoznamo in naših šebkosti ne ozdravimo. Dajmo takimu prevzetnimu duhu slovo, in sveto čednost lepe ponižnosti v serce zazadimo, da bomo našimu Izveličarju, kteri — v
Betlehemski štalici v vbožtvi rojen — se nam v ponižnosti bliža, prevzetnežem se zoperstavi pa ponižnim svojo gnado deli, pri njegovem prihodu pot perpravili. Tako se po učilu sv. Jeronima vsaka gora in vsak grič poniža. 

Kar je kriviga, bodi ravno. Krivo je vsaka nepravičnost, z ktero smo se na osebi ali na premoženji našiga bližniga ali na zapovedih božjih zadolžili, naše serce omadeževali in
dušo ranili. Vse te krivice popraviti je naša visoka dolžnost. "Blagor lačnim in žejnim pravice, ker oni bodo nasiteni," pravi Jezus. Učimo se od Caheja. "Glej Gospod," reče on
Jezusu, kadar ga je v hišo sprejel, "polovico svojiga blaga dam vbogim, in ako sim koga kaj ogoljfal, povernem čveterno." Ce želimo tudi mi izveličarja v naše serce sprejeti, moramo
vse krivice popraviti in čednost svete pravičnosti si vdeležiti ter vse naše žive dni le pravično živeti. Tako bomo po besedah sv. Gregorja kar je krivičniga ravno storili.

Kar je ojstriga, bodi gladka pot.  Ojstre so ostudnost, nevsmiljenost, jeza, nepoterpežlivost, in druge divjasti našiga serca, ktere nas v neštevilne grehe zapletejo. Jezus pa je učil le sveto čistost, rekoč: „Blagor jim, kteri so čistiga serca, ker oni bodo Boga gledali;" on je naročeval le usmiljenost, rekoč: "Blagor usmiljenim, ker oni bodo vsmiljenje dosegli;“  on je le krotkost in mir in ljubezen priporočeval, rekoč: "Blagor krotkim, ker oni bodo zemljo posedli, blagor mirnim , ker oni bodo otroci božji imenovani;" on je vedno pravil, da le po tih čednostih se bomo vsim njegovi učenci spričevali, in visoke prijaznosti nebeškiga očeta vdeležili. Da bo nam njegov blagor veljal, olepšajmo naše serce s timi svetimi čednostmi; mi bomo na tako vižo Jezusu pri njegovem prihodu vse, kar je ojstriga, gladke pota storili in prijetno stanovanje mu v našim sercu perpravili.
Pa kaj pomagajo vse moje besede? Žalosten spomin! Že okoli sedem sto let pred Kristusam je prerok Izaija ljudi glasno klical gospodu pot perpraviti, vpil je Janez kerstnik v pušavi malo mescov pred Jezusovim razglašenjem svojim rojakam na prihod Izveličarja se perpraviti, za njim so vsako leto goreči oznanovavci svetiga evangelja verne budili na sveto rojstvo Jezusovo se vredno perpraviti, pa njih klicanje, vpitje in budenje je veči delj le prazno ostalo, in ljudje so na to malo kaj porajtali. Kaj tedaj smem pa jaz zaupati? mar bodo moje besede več veljale? Moji kristjani! ne bodite tako terdovratni in za večno srečo strašno neskerbni, ovenčajte se z lepimi čednostmi, napolnite serce z sveto pobožnostjo, ponižnostjo, pravičnostjo, čistostjo, usmiljenostjo, krotkostjo, ljubeznjo in z vsimi drugimi zveličanskimi čednostmi, da bo gospod Jezus Kristus per svojim prihodu vas obiskal in veselo pri vas ostal.

Tako tedaj se imamo na Jezusovo sveto rojstvo perpraviti; 1. da naše serce vsega greha oprostimo; 2. da naše serce z lepimi čednostmi venčamo.

Predragi kristjani! Vas opomnim prilike od deset devic iz evangelja, ktere so vzele svoje svetila in šle ženinu naproti. Pet jih je bilo pametnih, pet pa nespametnih. Pametne so vzele olja v svojih posodah z svetili vred, nespametne pa so vzele le svetila, olja pa niso vzele seboj. Ker se je ženin mudil, so vse podremale in zaspale. O polnoči je prišel ženin, in device so hitro vstale ter so napravljale svoje svetila. Nespametne pa niso imele olja in svetila so se jim jele ugasovati, torej poprosijo pametne naj bi jim olja posodile; pa une niso hotle, temuč so jim rekle: Da nam in vam olja ne zmanjka, pojdite raji k prodajavcam in si ga kupite. Kadar so pasle kupovat, je prišel ženin, in perpravljene so šle ž njim na ženitnino in duri so se zaperle. Poslednič pa pridejo tudi une device, rekoč: Gospod! gospod! odpri nam. On pa je odgovoril in rekel: Resnično vam povem, vas ne poznam. Mat. 25, 1 —19.

Ženin je Jezus Kristus, device so naše duše, svetila so lepe čednosti, olje so naše dobre dela. O polnoči bo na božični praznik Jezus Kristus prišel. Bodimo perpravljeni, da ga po vrednim sprejmemo. Naše duše naj bodo vsega madeža čiste, z svetili lepih čednosti previdene in z dobrimi deli ovenčane naj na ženina čakajo, da se jim ne bo godilo kot unim nespametnim devicam, kterih ženin ni hotel poznati, ampak da perpravljene bodo šle z ženinam na ženitnino večno veselo. Amen.

