NA SEDMO NEDELO PO S. TROJICI 
Omnis arbor, quae non facit fructum bonum, excidetur, et in ignem mittetur. 
Vsaku drevu, kateru dobriga sadu ne prnese, tu bo posekanu inu v ogin vrženu. Matth. 7. 
Živite, o verne duše, brumnu inu bogaboječu! Poflisajte se zapuvidi božje držati, dobra s. dela doprnašat, de pravica božja ne bo prsilena zapovedat vas, kakor enu nerodovitnu drevu posekat inu v ta paklenski ogin vreči, ampak de bote taisto posledno uro šlišali taiste trošta polne besede, katere je šlišal s. Miklavž: Euge serve bone, et fidelis, quia in pauca fuisti fidelis, intra in gaudium Domini tui. Živite taku svetu, de ob vaši smrtni uri bodo ti hori teh angelcu inu svetnikov prišli po vašo dušo, kakor so bili prišli po dušo s. Martina inu v nebu priti so ga vabili, kakor stoji pisanu: Laetentur angeli, chorus sanctorum, turba virginum invitat: mane nobiscum in aeternum. Šlužite zvejstu g. Bogu, de ob taisti uri bote vidili nebesa odprta inu Kristusa prpravleniga vašo dušo gori vzeti, kakor je videl s. Franciscus inu zatoraj močnu se je, veselil. Srečni vi, aku bote živeli taku andohtlivu, kakor je živel Adolphus, duhovni sin s. Francisca, katerimu Marija Divica se je bila ob taisti uri smrtni prkazala inu z le-temi besedami troštala: Ecce filius meus, cui fideliter servivisti, dabit tibi coronam gloria. Andohtlivu inu brumnu živite, de andohtlivu bote tudi sklenile vaše živejne, kakor s. Clara, katero Marija Divica je bila prišla objeskat. Et procedit ad lectum regina se inclinans, complexum dulcissimum praestat. Taku od nje stoji pisanu. Doprnašajte sad dobriga djanja, de eno dobro smrt bote sturili, dokler s. David pravi: Pretiosa in conspectu Domini mors sanctorum eius, Inu varite se grešnu živeti, zakaj stoji pisanu: Mors peccatorum pessima inu v današnim evangelu: Omnis arbor, qua non facit fructum bonum, excidetur, et in ignem mittetur. Zakaj je gvišnu in resničnu tu, kar pravi s. Augustinus: Quoniam naturali ordine sequitur mors bona vitam immaculatam, et qualis quisque vivit, talis regulariter moritur. Inu ravnu le-to resnico danes jim hočem izkazat. 
Na tem cilu nemamo cviblat, de ta, kateri brumnu inu pravicnu živi, de tudi dobro smrt sturi, dokler sam s. Duh pravi: Timenti Dominum bene erit in extremis, et in die defunctionis suae benedicetur. Inu de ti grešni tudi eno hudo smrt bodo sturili v glihi viži s. Duh pravi: Vae vobis viri impii, qui dereliquistis legem Domini altissimi, et si nati fueritis, in maledictione nascemini; et si mortui fueritis in maledictione erit pars vestra, Kateru nam je hotela dat zastopit ta modra žena Theukuites, kadar k krajlu Davidu je djala: Omnes morimur, et quasi aquae dilabimur in terram. O mogočni krajl, ti dobru veš, de vsi imamo umreti, zakaj naše živejne je ravnu kakor voda, katera teče po zemli. Ali zakaj prloži to besedo po zemli? Inu zakaj ne pravi po žlebi, dokler po žlebi hitreši teče kakor po zemli? Zamerkajte, de voda, katera teče po žlebah, obeniga duha ne udobi, ali voda, katera po zemli teče, vselej duh inu lastnust te zemle nase potegne. Aku zemla je žveplena, taku tudi voda po žveplu deši; če ta voda po glinu teče, duh od njega vzame; če teče po zemli, katera je zmešana z zlato ali železno rudo, ta voda te lastnusti tiga zlata ali železa nase potegne. Omnes morimur, et sicut aquae dilabimur in terram. Naša smrt diši po našem živejnu; aku lepu inu brumnu, bogaboječe živimo, je gvišnu, de naša smrt bo lepu dišala, tu je eno dobro inu srečno smrt bomo sturili; aku grešnu inu boganerodnu bomo živeli, grdu inu strašnu bo naša smrt dišala, tu je eno hudo inu nesrečno smrt bomo sturili, zakaj malukedaj drugači se zgodi, kateru potrdi s. Augustinus, rekoč: Non potest male mori, qui bene vixerit, et vix bene moritur, qui male vixerit. 
Inu ravnu le-tu nam je hotel dati zastopit s. Duh, rekoč: Multas curas sequentur somnia. Tu, kar človek čez dan stanovitnu misli, radu ponoči mu se sajna, kateru tudi Claudianus je spoznal, rekoč: Omnia, quae sensu volvuntur, vota diurno, tempore nocturno reddit amica quies. Inu Marianus piše, de je poznal eniga gospuda, kateri celu lejtu je na lov hodil inu druge misli in skrbi nej imel, temuč zajce inu jelene loviti; le-ta večkrat ponoči je sajnal, de se na lovu najde, zatoraj s postele je gori skočil, po hiši tekal, pse vkup klical, v rozič je trobil inu se nej zvedil, dokler hlapci nejso prišli gledat, kaj taisti šraj pomeni. Piše tudi od eniga peka, kateriga je dobru poznal, de ta ponoči je gori vstal inu kruh zamesil in za tu neč nej vejdel, temuč de mu se je sajnalu. Glihi viži piše od ene gospe, katera ponoči je gori vstala, lepu se je oblekla inu per svetlobi te lune se je v špegu gledala ter pred špeglam do beliga dneva je spala. Tudi berem od Scipioni Afrikanskiga, de le-ta ponoči je večkrat s postele skočil, za svoje orožje popadil inu začel okoli sebe mahat inu sekat, kakor de bi s savražnikom se fehtal. Ali zakaj tu? Multas curas sequentur somnia. Kar človek cel dan misli, tu mu se ponoči sajna. Scipio vseskuzi je na vojsko mislil, zatoraj od boja mu se sajna. Itd. O verne duše! Naš dan je tu tekoče živejne, nuč je ta smrtna ura. Tu, kar čez dan našiga živejna mislimo inu delamo, le-tu nam se bo sajnali ponoči naše smrti, za volo tiga sedaj je čas mislit inu delat tu, kar bomo želeli na taisto pusledno uro delat inu mislit. Zakaj je gvišnu, de Omnia, quae sensu volvuntur, vota diurno, tempore nocturno reddit amica quies. 
Zatoraj se ne čudim, de s. Augustinus je bil umrl, v tem kir psalme te pokure je molil, dokler le-te vse njega živoče dni je pred očmi imel. Se ne čudem, de s. Thomas Aquinates njega pusledno uro je le-te s. besede pisal: Veni dilecte mi. Zakaj na drugu nej mislil, dokler je živel, kakor na svojga lubiga Jezusa. Se ne čudim, de s. Franciscus je bil umrl takrat, kadar to bridko martro Kristusa Jezusa je premišluval, zakaj vselej le-tu je v svojm srcu imel. Se ne čudim, de s. Dominicus je bil svojo duše čez dal tarkat, kadar le-te besede je molil: Educ de custidia animam meam ad confitendum nomini tuo. Dekler je vselej premišluval, de ta svejt nej druziga, ampak ena strašna keha. Se ne čudem, de s. Edmundus je bil dušo stvarniku povrnil, v tem kir rane Kristusave je bil kušoval, rekoč: Hauritetis aquas in gaudio de fontibus salvatoris. Zakaj vse njega veselje inu trošte per teh s. ranah je imel. Se ne čudem, de s. Gerardus, brat s. Bernarda, ob taisti pusledni uri na vus glas je bil zapejl : Laudate Dominum de coelis, zakaj nihdar druziga nej delal, temuč g. Boga je častil inu hvalil. Ah, le-tukaj žihar gori bom zavpil: Pretiosa in conspectu Domini mors sanctorum eius, kir s. Bernardus prloži: Pretiosa plane tanquam finis laborum, tamquam victoriae consumatio, tanquam vitae ianua, et perfectae securitatis ingressus, Jest vejm, N.N., de bote želeli taisto pusledno uro s praviga srca g. Boga častiti, njega s. rane kušovati inu v taisteh vaše grehe oprati, eno pravo grevingo čez vse pregrehe imeti inu na vse lušte tiga svejta pozabiti inu li te nebeške trošte želeti inu samo s. bridko martro premišluvati. Sedaj le-tu sturite, večkrat s bridko martro odrešenika Kristusa Jezusa premišlujte, taiste s. rane kušujte, v taiste vse vaše upajne postavite inu spoznajte, de nejste na zemlo, temuč za nebu stvarjeni inu vselej hvalo inu čast božjo v vašim srcu imejte. Taku vaša smrt gvišnu bo dobra inu srečna, zakaj: Multas curas sequentur somnia. Zakaj s. Augustinus pravi: Mala mors putanda non est, quam bona vita praecessit. Aku pak bote živeli kakor taisti, od katerih piše ta modri, de so djali: Venite, ergo, et fruamur bonis, quae sunt, et utamur creatura tanquam in inventute celeriter. Coronemus nos rosis, antequam marcescant. Nullum pratum sit, quod non pertranseat luxuria nostra. Težku ob taisti pusledni uri bote s s. Pavlam rekli: Absit mihi gloriari nisi in cruce Domini nostri Jesu Christi. Aku bote živeli kakor uni požrešni bogati mož: Qui epulabatur quotidie, težku bote mogli eno taku srečno smrt sturiti kakor ta brumni Lazarus. Factum est au tem , ut moreretur mendicus, et portaretur ab angelis in sinum Abrahae. S krila teh lotrc se ne gre v krilu očeta nebeškiga. Zakaj: Mortus est dives, et sepultus est in inferno. Ta, kateri živi, kakor ta nevošlivi Kajn, ne bo mogel umrejti kakor ta nedolžni Abel, od g. Boga žegnan. Ta, kateri ima črno dušo, kakor ta negnusni oru, in vseskuzi taisto njegovo prekleto pejsem poje: Cras, Cras, se bom pobulšal inu spokoril, težku bo mogel takrat pejti kakor ta beli inu čisti labud, kateri pred svojo smrtjo taku sladko poje, de uže rezveseli te, kateri ga šlišijo. Nej skoraj mogoče, de ta, kateri je vselej živel kakor en škodlivi inu neusmileni lev, bi mogel umrejti kakor tu krotku jagniče. Ta, kateri vse njega tekoče dni je bil kakor ena smrdeča kopriva, dokler s svojim pohujšanjom veliku nedolžneh je zapelal, . inu kakor en bodeči trn, dokler te uboge inu revne je žalil, težku bo takrat mogel na, naglom ena lepu dišeča lilija ratat, kakor od teh izvolenih stoji pisanu: Sancti tui Domine florebunt sicut lilium. Nej mogoče, nej mogoče temu dobro smrt sturiti, kateri je hudu živil, inu ako meni ne verujete, verujte s. Avgustinu, kateri pravi: Hoc teneo, hoc certum puto, quod ei non bonus finis est, cui fuerit mala vita. 
Zakaj menite, N.N., de Bug vsigamogoči je bil· zapovedal v starim testamentu, de, kadar mu so hoteli ofrat eno ovco ali kozliča, taku so mogli glavo inu rep vkupaj djati. Le-tu gvišnu nej bilu prez skrivnusti. Pošlušajte, kaj pravi s. Bernardus: Necesse est vitae praesentis finem futurae cohaerere, nec ibi tolerabilis est similitudo. Kakor eden živi, taku tudi umrje. Kakušnu je tu tekoče naše živejne, takušen je konc tiga živejna. Zatoraj, o vi grešniki inu grešince, kateri vseskuzi hudiču šlužite, težku, težku bote mogli konc v šlužbi božji sturiti. Raro videm us, pravi Hugo Cardinalis, raro videmus quempiam bene mori, qui male vixerit. Num leon em vidisti aliquando ovina cauda praeditum? Malu kdaj se prmeri, de bi eden dobru smrt sturil, kateri je hudu živel. Ste kedaj vidili eno žival, de bi glavo inu te druge glide levave imela inu rep pak kakor ena ovčica? Tega niste nihkar vidili, zatoraj tudi težku bote vidili, de eno dobro smrt sturi ta, kateri je vselej grešnu živil. Qualis vita, finis ita. Ta je en stari priguvor, ali resničen, kakor morjo spričat taisti, kateri večkrat se per mrličah najdejo. Piše Bidermanus od eniga, kateri druge misli inu skrbi nej imel, ampak kej se najde dobru vinu. Kakor je vstal, ta prva beseda je bila: »Prnesite vina!« Kir je eniga srečal: »Pojmo pit!« Od jutra do večera je pijl inu nihdar nej šel spat, temuč kadar uže nej mogel več na nogah stati. Zboli. Mašnik pride ga obiskat, ga začne opominat, de bi imel premišluvati misteria divina božje skrivnosti, ali ta nesrečni odgovori: »Ja, ja, vina, vina!« Mašnik : »Nikar vina, ampak misteria divina!« On pak je je li gnal: »Vina, vina, vina!« dokler njega nesrečna duša se je ločila inu v pekel prišla, kir do vekoma bo gorela inu eno samo kaplco vode prosila, ali nihdar jo ne bo sprosila. En drugi, kateri vse njega živoče dni drugiga nej mislil, ampak li blagu per fas et nefas vkup spravlat ter cilu na šace nebeške je bil pozabil. Mašnik ga začne opominat: Sursum corda: in coelis habemus thesarum. Ali ta bolni, kateri svoje srce je imel per denaru po Kristusovih besedah: Ubi est thesaurus vester ibi, et cor vestrum erit, začne vpiti: Aurum, aurum, aurum, dokler njega duša je v pekel padla, zakaj tamkaj Famen patietur, ut canes. Pedagogus piše od eniga, kateri nuč inu dan je kvartal inu za s. maše inu molitvu malu maral, močnu inu naglu zboli. Pokličejo hitru mašnika. Ta temu bolnimu božjo martro v roke da, de bi taisto kušal, ali ta nesrečni oči pruti steni obrne inu začne na kvarte kazat, s katerimi nebu je zgubil. Od eniga druziga piše, kateri v savraštvi inu v boji je živel, na naglim ob besedo pride. Mašnik prteče, ga začne prosit, de bi vsem savražnikom odpustil inu de bi na tu enu znamine dal, ali ta nesrečni začne s prstam na pukše, pištole inu sable kazat, katere so mu per glavi visele, inu taku je šel v pekel, kir hudiči ga bodo do vekoma sekali, bodli inu martrali. Venerabilis Beda piše od eniga, kateri je bil navajen za vsaku besedo reči: »Hudič me vzemi, zludi me raznesi!« Ta, kadar je bolan ležal, se rezsrdi čez le-te, kateri mu so stregli, se začne hudiču zdajat, tagota ga prime in ta narposledna njega beseda je bila: »Hudič me reznesi!« Inu gvišnu prez konca ga bo trgal. Od eniga druziga tudi piše, kateri je navado imel vseskuzi z milim Bogom šentovati. Na njegovo pusledno uro mašnik pride, božjo martro v roke da inu opomina, de bi njega grešni jezik imel v taistih s. ranah oprati. Ali ta hudobni človek pluni na božjo martro inu začne z milim Bogom šentovati, dokler je mogel govorit. Bellarminus pak piše od ene gospe, katera druge misli inu skrbi nej imela, temuč ofertnu gvantana hoditi inu nje grešnu truplu lepotičit. Zboli. Mašnik pride, k taisti pravi, de ta nebeški ženin k ohceti jo vabi, zatoraj de ima gledat inu se poflisat ta očetni gvant gnade božje obleči, de bi se ji ne zgudilu kakor taistimu, kateri prez ohcetniga gvanta je bil prišel, katerimu je bil Gospud zapovedal roke inu noge zvezati inu ga vreči v te vnane teme. Odgovori ta bolna: »Rada inu volno se hočem lepu ogvantat.« Precej zapovej ta narlepši gvant prnesti. Ali mašnik pravi: »Jest nejsem govuril od telesniga gvanta, ampak od duhovniga gnade božje.« Ali ta nesrečna žena nej hotela bugat mašnika, ampak v nje ohcetni gvant se obleče inu v špegu se začne gledat inu hvalit, de žihar nje ženin pride, de je uže prpravlena inu de mu bo gvišnu dopadla. Takrat hudič v špeglu se ji prkaže v takušni grdi podobi, de od straha umrje inu s svojim ženinom v pekel vdere. 
Od eniga druziga tudi piše, de kadar kuli je šlišal govoriti ali pridigvat od pokure inu grevinge, se je posmehval inu špot delal. Kadar na smrtni posteli je ležal, mašnik ga začne opominat, de bi imel grevingo čez svoje pregrehe imeti, ali ta nesrečni začne vpiti: »Quid est contritio ? Quid est contritio?« dokler prez pokure inu grevinge je bil umrl inu šel v pekel pokuro delat prez vsiga konca inu nuca. Garassius piše od eniga iz imenom Juri Bucchananus, kateri z mladosti tej nečisti lubezni se je bil podal inu vso lubezen k andohti je bil zgubil. Kakor taisto pusledno uro so ga opominali, de bi imel molit inu g. Bogu se prporočit, odgovori ta bolni: »Kaj mi govorite od molitvi, jest obene ne znam, zakaj uže 40 lejt sem molitvu zapustil. Aku pak hočete, de vam bom eno pejsem pejl, katero vsak dan sem pejl, rad inu volnu bom zapejl.« Ter začne taisto nesramno pejsem pejti: Cynthia prima suis, miserum me caepit ocellis. Inu kumaj te nesramne besede zreče, hudiču svojo nečisto dušo čez da. Le-tu bi bilu zadosti, de sledni bi imel spoznati, de qualis vita, finis ita. Ali še en eksempel vam ne bodi težku pošlušat od eniga žlahtniga gospuda, katere se je bil v eno dekelco zalubil in le-to z oblubo inu šenkigo na svojo vero prpravil inu v hiši držal, de ob vsaki uri je mogel svoje nečiste žele dopolnit. Večkrat njegovi prjatelni in žlahta so ga prosili, de bi taisti lotrci slavu dal inu se oženil, on pak je djal: »Ne morem!« Pridejo duhovni, ga začnejo pregovarjat, de bi jo proč poslal. On pak vsem je odgovoril: »Ne morem.« Inu v taki viži slednimu je usta zaprl. Zboli. Bolezen nevarna rata. En duhovni ga gre obiskat, ga začne opominat, de bi bilu dobru, de bi se prpravil k spuvidi. Odgovori: »Sem prpravlen.« Mašnik pravi k njemu: »Gospud, sturite hitru, de časa vam ne bo premankalu.« On pravi: »Kaj tedaj imam sturiti?« Mašnik : »Gospud, imate kakšnu savraštvu?« Odgovori: »Sem imel, ali sem uže odpustil.« »Ste kejkaj dolžan?« »Sem bil, ali sem uže vse plačal.« »Vas greva, de ste g. Boga rezžalili?« »Me greva.« »Želite s. zakramente prejeti?« »Želim inu prosim vse s. zakramente meni ob tej pusledni uri potrebne.« »Moj gospud, s. zakramenti vam ne bodo dani, ampak de bote slavu dali tej vaši prjatelci.« Odgovori ta bolni: »Le-tu ne morem sturiti!« Mašnik k njemu: »Gospud, po sili jo bote mogli zapustiti, zakaj vaša ura se prbližuje.« »Ne morem!« »Sturite za božjo volo!« »Ne morem!« »Vaša duša bo frdamana do vekoma!« »Ne morem!« »Premislite, kulikajn je Kristus za izveličejnje vaše duše trpel!« »Ne morem!« »Sam Kristus le-tukaj na križu rezpet vas prosi.« »Ne morem!« »Bote tedaj za volo te lotrce nebešku . krajlevstvu inu g. Boga hotel zgubiti?« »Ne morem!« »Bote do vekoma v pekli gorel!« »Ne morem!« »Bugajte mene, gospud, zakaj je bulši od te lotrce se ločit, kakor pak do vekoma ločen biti od teh lubih svetnikov, od Marije Divice, od Kristusa Jezusa inu po smrti pokopan biti, kakor ena nepametna živina.« »Ne morem! Molčite! Ne morem! Ne morem! Zabstojn je. Ne morem! Ne morem!« Takrat popade to lotrco za roko, jo k sebi prtisne ter reče: »Ti sama si bila vse moje dni edini moj trošt inu sedaj ostaneš ob moj pusledni uri edinu moje veselje, inu le-tu do vekoma potrdim.« Na te besede umrje inu do vekoma nebu zgubi. Ah zdaj, N. N., spoznajte, de je rejs: Qualis vita finis ita. Kaj tedaj ti meniš, kateri vso tvojo lubezen si postavil v taisto nesramno peršono, de precej boš ob taisti minuti se mogel taku zalubiti v Boga, reči: Quia amore langveo? Kaj se troštaš ti, taisto minuto s. molitvi doprnašat, kateri li nesramne pejsmi si se učil pejti? Morebiti se troštaš ti s. rane kuštvati takrat, kateri si bil li navajen taiste zapluvati s tvojim šentovanjem? Morebiti se troštaš taisto uro vseskuzi s pravo andohtjo v ustih imeti te sladke imena Jezus, Marija, kateri nihdar drugiga v ustih nejsi imel, ampak zludja inu hudiča? Kaj meniš ti, kateri na drugu zdaj ne misliš, temuč na pjanost inu požrešnost, de takrat boš li mislil na nebeške skrivnusti? Kaj menite tedaj vi, trdovratni grešniki inu grešince, k vam Kristusa z nebes poklicat, rekoč: Veni Domine, noli tardere. Relaxa facinora plebi tuae, kateri tavženkrat spričo vaših pregreh z vinograda vaše duše ste ga vun vrgli: Apprehensum eum eiecerunt extra vineam. Menite taisto zadnjo uro milost inu gnado sprosit od g. Boga, čegar bridko martro tavženkrat ste ponovili inu k vašimu tovarštvu djali: Venite, occidamus eum? Menite tedaj umreti kakor svetniki, kateri ste živeli kakor hudiči? Ali ne bo neč! Le-tu težku se more zgodit, zakaj s. Bonaventura očitnu pravi: Hoc teneo, hoc verum puto, quod ei non bonus finis est, cui semper fuerit mala vita. Ioh inu gore nam stutavženkrat, de le-to resnico si ne prposte k srcu, ampak večidel ludi z mladosti se grehom podade inu do pusledne ure od greha ne nehajo. Navado sture šentovati inu preklinat ble, kakor voda nazdul teči, golufati ble kakor greti, opravlat inu mrmrat čez svojga bližniga ble kakor psi lajat itd ... Ah, koku majhnu se jih najde, kateri bi mislili z enem brumnem živenjam k eni dobri smrti se prpravit! Ah, koku majhnu ludi je na svejtu, kateri bi oči njih premišluvajna obrnili na izveličejnje, na nebu inu na g. Boga. Ampak vso skrb inu misel v zemlo inu v posvejtne lušte postavijo inu vener se troštajo, de se jim bo zgodilu kakor krtu, kateri vse njega živoče dni je slep inu druziga ne dela, temuč zemlo rije. Kadar pak zamerka, de ima ucrknt, z zemle pride vun inu oči mu se odprejo, v nebu pogleda inu precej mrtu doli pade. Jest pak se bojim, de vi, kateri ste navajeni li zemlo gledat, ob taisti uri ne bote tudi gnade imeli v nebu pogledat. 
Premislite, kaj s. pismu od risa Goliata pravi: De David je bil njega z enem kamenam v učelu udaril, čipino prebil inu kamen v čeli je bil obtičel. Inu vener na obliče je bil na zemlo padel. Infixit est lapis in fronte eius, et ceciit in faciem suam super terram. Čudnu meni naprej pride, de Goliat pade na svoje obliče, zakaj po pravici bi bil imel vznak padet, dokler kadar eniga močnu v čelu udarijo, se vznak zvrne inu nikar na obliče. Pošlušajte, kaj pravi ta učeni Abulensis: Quia nunquam assveverat oculos ad eoelum levare? Ta hudobni Goliat nihdar nej navade imel v nebu gledat, nihdar nej mislil na g. Boga inu izveličejnje svoje duše, ampak li v zemlo je gledal, za to se vojskoval, njega zadni konc je bil v te posvejtne reči postavil, za volo tiga tudi Bug mu nej bil gnado dal, de bi taisto pusledno uro v nebu pogledal, živeoč, je vselej v zemlo gledal, v to tudi gleda, kadar mrje. Je živel kakor ena nepametna živina. Kaj vi zdaj h temu pravite, kateri vse vaše živoče dni enkrat prav s srcom ne pogledate v nebu? Menite taisto uro v nebu zamakneni biti? Falite grobu, zakaj, kamar zdaj gledate inu kar zdaj mislite inu želite, tu bote tudi takrat gledali, mislili inu želeli inu težku bote prav mogli g. Bogu se prporočiti. S. Anselmus pravi: Pereutitur hac animadversione peccator, ut moriens obliviscatur sui, qui dum viveret, oblitus est Dei. Ne bo zadosti taisto pusledno uro želeti inu prosit eno sveto smrt sturiti, kakor je želel inu prosil ta boganarodni Balaam, kateri je djal: Moriatur anima mea morte iustorum, et fiant novissima mea horum similia. S. Augustinus pravi h temu: »Ti, Balaam, si en velik norc. Živiš kakor en hudič, zakaj sturiš tu, kar g. Bogu ne dopade, inu bi hotel umreti, kakor ti, kateri so vselej božjo volo dopolnili.« Ah! Utinam diceres potius: vivat anima mea vita iustorum, quoniam naturali ordine sequitur mors bona vitam immaculatam, et qualis vivit, talis regulariter moritur. Vsi grešniki inu grešince so le-te misli, kakor je bil Balaam, inu uni kalviniš firšt, kateri je djal: »Jest želim živeti kalviniš, zakaj nej treba se postit inu molit, temuč ta svejt inu uživati lušte tiga mesa, umreti pak želim katoliš, zakaj je ena dobra smrt!« Taku tudi vi hočete živeti kakor ajdi, umreti kakor svetniki. Vsi želite to krono nebeško doseči, ampak hudiču se zuper postavit inu hude želje vašiga mesa premagati n hočete. Volunt gaudere cum sanctis, et tribulationem mundi nolunt sustinere cum illis, pravi s. Augustinus. Ali ne bo se po njeh misli zgodilu. Pravi prerok David: Desiderium peccatorum peribit. To resnico z večno svojo škodo je spoznal taisti bogati inu žlahtni gospud, od kateriga piše Zaccarias Boverius, de v laški deželi je bil en gospud, kateri je grešnu živel veliku lejt, ali vener eno sveto smrt je želel sturiti. Inu kadar je videl, de njega smrtna ura se prbližuje, začne mislit, koku bi mogel nebesa uživat po tem, kir je užival ta svejt. Mu noter pade, de bi dobru bilu, kadar bi umrl kakor en bogaboječi duhovni. Zatoraj pošle prosit gvardiana z imenom Marius de Mercato Seracino, de bi k njemu prišel. Ta gre, ga prosi, de bi mu hotel pomagat k eni dobri inu s. smrti inu de po smrti bi ga oblekli v kapucinersko suknjo. Doseže, kar želi, se spovej, obhaja inu s. olje prejme, božjo martro v roke vzame, s. rane kušuje, veliku solz prelije, zakaj mu je bilu žal, de more ta svejt zapustiti inu od luštav tiga mesa se ločiti, katere z mladiga je bil navajen uživat. Umrje, v kapucinersko suknjo ga oblečejo, roženkranc inu božjo martro v roke mu postavijo, tri cegle pod glavo mu denejo inu taku bus inu prez srajce leži. Celu mejstu je teklu njegovu truplu gledat. Čudili inu veselili se so, de g. Bug bo tako srečno inu s. smrt je prpustil timu očitnimu grešniku. Ponoči kadar ti drugi so bili šli počivat, p. gvardian s tovaršam vahta inu moli per mrliču. Pole dva velika črna psa planijo k temu mrtvimu truplu, kakor de bi taistu hoteli reztrgat. V lufti se zasliši ta glas: Quid cunstamini? Nostra huius anima est. Cur corpus illud, quod nostrum quoque est, non rapitis? Ta dva psa odgovore: Non possumus prohibet Francisci habitus, quo tegitur. Kadar tu šliši p. Marius, se obrne k tovaršu, rekoč: »Vzemiva midva, kar nam šliši inu pustimo hudičam, kar Bug jim je čez dal.« Ga slečejo, kar precej tista dva hudiča tu truplu popadejo ter z njim izginejo inu en tak smrad za sabo puste, de dolgu časa obedn nej mogel v taisti hiši prebivat. Vidite, N.N., desiderium peccatorum peribit. Zabstojn se je troštat dobru umreti, kadar edn v grehoh živi. S. Francisca je veliko poprej koštala njega s. smrt: čez 20 lejt je veliko pokuro delal, bus je hodil, velik mrez inu vročinu je trpel, vseskuzi se postil, gajžlal inu jokal, de ob videnje je bil prišel, velike inu težke bolezni potrpežlivu je prestal. Inu ti, kateri 30 lejt v smrtnim grehu si živel, vener se troštaš eno taku dobro smrt sturiti? Jest jo tebi vošem, ali težku se bo zgodilu. Bug tebi daj srečo, de taisto pusledno uro s takušnim nucam bi mogel reči: Fili David miserere mei! O mater Dei, memento mei, kakor je bil zrekel s. Franciscus Ksaverius. Ali je poprej tulikajn za čast božjo doprnesel, de nam nej mogoče zrajtati. Ali tebi težku se bo zgodilu, kateri vse, kar si sturil, je bilu čez čast božjo. Bug dodeli tebi, de bi v taisti pusledni uri resničnu mogel reči s s. Pavlam: Cupio dissolvi, et esse cum Christo. Omnia arbitratus sum ut stercora, ut Christum lucrifaciam. Ali težku bo mogli biti, zakaj ti si edn taistih, od katerih Jeremias pravi: Amplexati sunt stercora. Zakaj le-tu je taku težku sturiti, kakor je težku enimu pisat, kateri nihkdar nej perja v roki imel, ali enimu plavat, kateri nihkdar nej v vodi bil, ali malat, kateri se nej poprej učil, ali letat, kateri nema peruti. Pošlušajte, kaj vam pravi Cassiadorus: An putatis fratres, quomodo tunc. repente de terris ad coelos evolare poterimus, qui usu, et exercitio quotidiano volitare nunquam didiceremus. Ah, moje srce se v meni joka, dokler več ludi se . najde, kakor jest imam lasi na glavi, katerim se takrat zgudi inu so prsileni reči, kaj je David djal Savlu, kadar ga je bil v železni gvant oblekel, de bi šel vojskovati se z Goliatom. David skusi hodit, ali kumaj je mogel gibat pod taisto težavo. Zatoraj se obrne k Savlu ter pravi: Non possum sie incedere quia usum non habeo. Taku se godi takušnim, kateri nihdar nejso bili navajeni hudiču se zuper stavit inu prav s srca se g. Bogu prporočit, pravo grevingo čez svoje grehe imeti, s pravo andohtjo s. zakramente prejeti; inu kadar takrat ti duhovni od tiga jim začnejo govorit, se prestrašijo inu sami mej sabo pravijo: Non possum sie incedere, quia usum non habeo. Zakaj nihkdar na taisto posledno uro ne premislijo inu se ne prpravijo, koku bi imeli se zadržati, zatoraj se jim godi, kakor unem gospudem, od katerih s. Chrysostomus piše, de v tem mestu Antiochia so bili nikateri žlahtni inu bogati gospudi, kateri v veliku buštvu so bili padli inu so mogli delat, aku so hoteli živeti. Inu večkrat so mogli kruha stradati, kateru jim je pretežku inu pregrenku naprej prišlu. S. Chrysostomu se so smilili inu jih je večkrat troštal: Et cum hortaremur eos, ut fortiter talia paterentur, responderunt nobis nihil inquam tale meditati sumus. Mi se ne moremo potroštat, zakaj nihkdar takušne nesreče nejsmo čakali inu mislili, de le tu bi se imelu nam zgoditi. Nihil unquam tale meditati sumus. Bo ura inu čas prišel, N.N., de vaša ura bo pretekla, vaša muč inu zdravje bo v slabust inu v bolezen se preobrnila, kri bo v žilah gorela, oči bodo glažavne prhajale, glava bo v grob silila, omotica bo martrala, želodec obene špiže ne bo obdržal, mehka postela se vam bo trda kakor kamen zdela, se bote semterkejkaj obračali inu niker počitka našli, z ene postele v to drugo vas bodo prekladali, ali niker miru ne bote našli, kerkuli vas bodo doteknili, vas bo zabolelu, prez konca bote klagovali: »Aube, aube, aube, pomagajte, pomagajte!« Ti domači vas bodo troštali inu djali: »Imejte potrplejne, zakaj mi vam ne morimo pomagat.« Ioh, kaj z ena bolečina! Arcati bodo sklenili, de bolezen je nevarna. Ah, kaj z en strah! Žlahta bodo djali, de terbej testament sturiti inu drugim blagu zapustiti. loh, kaj z ena žalost! Spovednik bo djal: Je treba v volo božjo se podati. Ah, kaj z ena nevola! Terbej eno čisto inu dobro spuvid sturiti. loh, kaj z ena težava! Terbej eno pravo grevingo čez vse grehe imeti. Ah, kaj z ena težava! G. Bogu se prporočit inu lubo rožo Divico Marijo za pomuč prosit. loh, ne morem molit. Terbej se zuper skušnave hudičave prpravit skuzi stonovitno vero, skuzi pohlevnu upajne. O grenkust! O žalost! Zakaj: nihil unquam tale meditati sumus. Mi nihdar nejsmo tiga premišluvali inu čakali, zatoraj zdaj sami ne ne vemo, kej smo, inu ne znamo, koku začeti. Zatoraj, N.N., jest vas danes opominam inu prosim, de bi imeli lepu, brumnu inu bogaboječe živeti, ako n hočejo hudo smrt sturiti. Zdaj je čas večkrat v nebu pogledat, kejkaj želeti priti, večkrat Marijo Divico na pomuč poklicat, v roke božje se podati, grevingo čez grehe imeti, de takrat vam ne bo neznanu naprej prišlu, de bote prsileni spoznati: nihil unquam tale meditati sumus. Zatoraj bi bili silnu hudu za vašo ubogo dušo, zakaj s. Agostinus pravi: Vix ex centum millibus hominum, quorum mala fuit vita in morte divinam indulgentiam obtinet unus. Zdaj tedaj naprej vzemite si, de hočete zapuvidi božje držati, greha se varvat, v roke božje se podati, taku vas zagvišam, de tudi taisto pusledno uro bote te s. misli imeli. S tem sklenem, kar zamerka Hugo Cardinalis: De kadar naš odrešenik Kristus Jezus na križu rezpet je visil inu de njega pusledna ura se je prbližvala: dixit consummatum est. Et inclinato capite tradidit spiritum. Hugo Cardinalis se čudi, de Kristus poprej glavo doli prpogne inu potle duše čez da, dokler per teh drugih bolnikoh drugači vidimo, de poprej dušo čez dado inu še li, kadar umrjo, takrat glava jim doli omahne. Ali sam ta učenik nam ta uržoh da: Inclinat caput, quasi supponens humerum ad portandum nos: Christus enim Dominus tota vita sua fuit pastor bonus, qui per montes, et silvas perditam investigavit, super humeros imponens, caput inclinabat. Hoc fuit in vita pastoris officium, sed, et hoc norines fecit. Z vsiga tiga, kar sem jest danes vam govoril, lahku doli vzamete, de qualis vita talis ita. Želite morebiti taisto pusledno uro g. Bogu pokorni biti, zdaj večkrat: Inclinate caput vestra Deo, inu s Kristusam vednu recite: Non mea sed tua fiat voluntas. Bi radi takrat vidli, de bi Marija Divica vam na pumoč prišla, zdaj večkrat prosite, rekoč: Maria mater gratiae etc. Bi radi takrat s s. Marijo Magdaleno ·z vašimi solzami noge Kristusave oprali, sturite večkrat kakor Marija Magdalena. Quae caepit lacrimis rigare pedes eius. Želite eno pravo grevingo imeti taisto pusledno uro? Večkrat zdaj s tem očitnim grešnikom recite: Deus propitius esto mihi peccatori. Z eno besedo — želite lepu inu sveto smrt sturiti, lepu, brumnu inu svetu imate živeti, aku hudu n hočete umreti. Pravi s. Augustinus: Vivete ergo bene, ne moriamini male. Amen. 
