KRATKU POPISUVANJE TEGA ŽIVLJENJA IN PRIDNE POBOŽNOSTE S. FLORIJANA MARTRNKA, KOKER TUDI S. DONATA MARTRNKA IN S. JANEZA, IN PAVLA M. POMOČNIKOV V OGNU, IN HUDEGA VREMENA NEVARNOSTAH.
S prelepeme litaniame, in molitvucame previdenu, in po nekdanemu predkladku v noveč pobulšanu, in pogmiranu.
S PRIPUŠČENJAM TEH VIŠJEH.
V LUBLANI, se najde pri Alojziu Raabu, duželnemu bukvevezcu, 1769.
Kolkrkratkoli mi, prelubi Brajti! Prazneke, in Godove teh Martrnkov obhajamo, zaupajmo mi toku skuz njeh prošne od Boga to časno srečo, in pomuč zadobiti, da kadar se mujamo po eksempelnu teh Martrnkov sturiti, zaslužemo tu večnu vesele daseči; zakaj taisti obhajajo zares, in po pravici te vesela teh godov božjeh Martrnkov, katiri po eksempelnu teh Martrnkov sture, in žive. Toku govori S. Oče Avguštin v 47. pridigi od bož. Svetnikov.
Kratke zapopadek življenja S. Florijana Martrnka.
Kadar be jaz med Apostolne te dužele Norikum imenujevane enega Vojžarja postavel, be se le-tu nekaterem ševčnu zdelu; vendar se jaz upam letu v resnici sturiti, in S. Floriana koker enega Oznanjuvalca, ali Pridigarja S. Evangeliuma v tretemu sturenemu času naprejpostaviti, in njega enega Apostolna Norikanske dužele imenujevati. Florian en Rimske Vojskar in temu gradu Cecia naprejpostavljen Poglavar je enemu najovirnemu Cesarju, in sivnemu preganjuvalcu teh Kristanov služil. Kadar je S. Florian zaslišal, da je Cesar po celemu svojemu krajlestvu zapovedal, da kdur be rekl in spoznal, da Kristus je Buh, taiste ima skuz nausmiljeno martro umorjen biti. Na tu je blu kmalu šlišati, da Norikanske dužele Rimske Oblastnik Akuilinus iz imenom je še veliku Krstenikov ukazal ujeti, in zvezati: nekatere že tudi za Kristansko viro martrati, druge v ječe vreči, ene moriti. Kadar je tudi tu S. Florian bil zašlišal, kaj je sturil? se je ki mordaj skril? nekar; temveč, kadar je on od te grozovitnoste tega Rimskega oblastnika Norikanske dužele pruti tem kristjanom šlišal, so se njemu ti nadolžni v srce smileli, in ena sveta žela se je v njemu vnela Kristusa očitno spoznati, in iz drugemi vred za njega volo trpeti; katera koker je bil v posvejtni časti čez druge povišan, toku je želel tudi njim v nebeški kroni enak, in glih biti.
Iz enem takršnem svetem naprejvzetjam je on od teh svojeh slavo vzel, ter se iz drugemi štirideset kristjanskeh žolnirjev na pot v tu mejstu Lavreak, ali Lorh podal, kjer se je Akuilinus, in ti pripeti krsteniki goridral. K temu mejstu, kadar je on že bil blizu prišl, je on ene od Akvilina vonposlane jezdeče, ali žolnirje na kojneh srečal, te je on baral, kam be toku jedernu hiteli? Oni so njemu odgovorili: na veš li ti, da so naši Rimski Cesarji zapovedali, da, katiri noče našem malikam, in Bogovom vofruvati, in njeh moliti, temveč križanega Kristusa oznanjujejo, in za Boga drže, imajo vse takršne poloviti, in k duželskemu oblastniku pripelati? Tu, kadar je S. Florian šlišal, je k njim rekl: ljubeznivi moji bratju, in tovariši! iščete vi služabneke in hlapce Jezusa Kristusa, katera je iz nebes na zemlo prišl, in skuz svoje trpljenje, in smrt hudiča premagal? toku se le nazaj vrnite, ter povejte Akvilinu duželskemu oblastniku, da sem tudi jaz en Kristjan: da le enega samega Boga spoznam, in sem pripravljen zatu to najgrozovitnejše martro prestati.
Kadar so tu ti žolnirji zašlišali, so vsi srditni postali, Floriana popadli, ter k Akvilinu pelali rekoči: Polej! ta je en joger tegaistega, katera se Kristus imenuje. Akvilinus na tu silnu jezn, vendar, dokler Florian je bil en teh Višjeh med Rimskemi žolnirjami, koker lih tudi savle njegove žlahtnuste se je on pomujal iz lepo besedo, in iz obetanjem na tu pripraviti, da be od svoje vire odstopil, in malike častil; kjer pa vse tu pri S. Florianu nič ni zamoglu, je on njemu žugal, in prtil, da oče njega še ostrejši držati. Temčasu pa je on ukazal Floriana v tempel tega malika Berona, ali Jupiterja pelati, da be njemu vofruval. Tam kjer je bil Florian še k Oltarju tega malika pelan, povzdigne on svoje oči pruti nebesom, ter mole, in reče: O Gospud Jezus Kristus! ti edinu upanje vseh, katiri tebe na pomuč kličejo, na tebe samega jaz zaupam; tebe na morem jaz nekol zatajiti, ampak sem pripravljen za tebe kri preliti, daj le ti meni k temu tvojo pomuč, in vzemi mene gori v štivenije tehisteh, katiri so še za tvoje vire volo kri preliti. O Gospud! obleci mene iz oblačilom tvoje napremagane moči. Potrdi v meni tvojega svetega Duha, in na pripuste, da be od hudiča premagan bil, dokler množeca teh hudobneh je mene obdala, ter mene umoriti išče. Ja! ti zveste Pastir Kristus Jezus na zapuste mene nikdar, kateremu bo čast in hvala od vekumi da vekumi Amen.
Akvilinus, kadar je to molituvco šlišal, je tembel srditnejše postal, in zapovedal Floriana s cepcmi, in šibame po hrbtu, in ledjah močnu tepsti. Vse tu trpljenje je Florian ves vesel prestal, skuz tu tudi tem drugem krstenikom en lep pregled, ali eksempel svoje stanovitnoste dal; k duželskemu oblastniku pa je rekl: čez moje telu imaš ti sicer oblast, čez mojo dušo pa ti vendar nobene oblaste nimaš, in da videš, da se jaz nobene martre na bojim, toku puste napraviti en ogn, koker velikega ti očeš, jaz sem pripravljen v imenu mojega Boga, in Gospuda naboječ, in ves srčan v taistega se podati. Tu se je tudi zgodilu; Florian je bil v sredo med plemen, in žerjavico vržen; on pa je brez vse škode enega lasca v ognu stal. Med teme martrame je Akvilinus k njemu se obrnil, njega iz lepo pregovarjal rekoč: moj ljubeznive Florian! Bugi mene, in vofruj malikam, toku boš od mene visoku šteman, in bogatu obdarovan.“ Florian je odgovoril: „jaz sem tebi pokorn, kar mojo žolnirsko službo datakne, in am tiče, da be pa jaz imel hudiču vofruvati, in njega častiti, tega jaz po nobeni ceni na sturim. Jaz častim Kristusa Jezusa, koker pravega Boga, in sem njega, kar sem Rimske žolnir, častil.
Na tu, ke ta Tiran ni iz vsem tem pri njemu nič opravel, je na novu presivnu jezn, in zloban postal, ter ukazal Floriana še enkrat, in k tretemu malu iz palcame pretepsti, iz železneme budicame žile, in pleča potovč, in iz špičastemi akelnami da bele kosti rezcukat, in reztrgati; Buh je pa S. Floriana tudi v le-ti marti potrdil, da je njo volnu prestal. Kadar je Akvilinus videl, da njega ni v stanu od prave vire odvrniti, je na posled spovedal njemu en malenske kamen na vrat obesiti, in v to reko Anaz, ali Ens imenuvano ureči. Le-to smrtno sodbo je Florian iz veselam gori vzel, ter ves vesel pruti temu mostu šl, s katerega be bil imel v vodo vržen biti. Tam je on poprej enmalu molil, kar je blu moč, Bogu se priporočil, in njega zdaj na koncu svojega življenja na pomuč klical. Med tem so njemu en velik kamen na vrat privezali, in s temistem vred v reko vrgli. Ta katera je S. Floriana iz mostu v vodo pahnil, je na mestu oslepil. Tu truplu pa S. Floriana ni utonilu, dasilih je en težak kamen na njemu natvezen bil, temveč je vrh vode plavalu toku dolgu, da je na eni skali, katira je iz vode vontičala, obviselu, in obležalu. Kjekej je bla zdajci ena postojna prilejtela, in je tu S. truplu pred ribame, in drugeme pticame varovala, da be se njega nalotile. Ponoči se je eni brumni vdovi Valeriji iz imenom ena božja prikazn prikazala, ter nje ukazala odtod tu truplu tega S. Martrnka proč vzeti, in natihoma poštenu pokopati. Kadar so ti konjeni, katiri so tu S. truplu pelali, na poti žejni postali, in votli zopet pruti vodi se obrniti, je Valeria S. Floriana prosila, da be nje pomagal, predn be se dan saznal njegovu truplu v Lavreak pripelati, je pri taisti priči en studenc iz zemle začel von vreti, kjer so se konjeni napojili, in stembel urnejše neprej vlekli. Natu je bilu v Lavreaku iz vso častjo od brumneh kristanov pokopanu, kjer je bil kmalu en bolnik na eni grdi, in veliki rani, kamer je še bil en pereč ogn pritisnel, skuz ime in pomuč S. Florian popolnoma ozdravljen. Na temu mejstu je bla potem ena kapeleca gori izzidana, katiro, kadar je bil en hudobne človek iz navoščljivoste požgal, je sam tamkaj iz naglo smrtjo mrtuv obležal.
Rajmno na temu kraju je bil potlej namesto te požgane kapelce en imenitne klošter teh Korarjev S. Avguština gori izzidan, in se že zdaj iz imenom, in pomučjo S. Floriana štema. Le-sem so bli enkrat triji rezbojneki prišli s te manenge to cirkuv oropati, in požgati, ali kadar so k cirkvi prišli, so pred vratome štatuo S. Floriana zagledali; in se toku prestrašeli, da dva sta na mestu mrtva obležala, ta trete pa je vendar sam k sebi prišl, svojo pregreho spoznal, in se sprebrnil. Pri njegovemu pokopališču, ali grobu se je še veliku čudežov zgodilu, zlasti so vse sorte bolniki tamkaj skuz sturjene oblube zopet svoje lubu zdravje zadobili.
Ta je S. Floriana posebna čast na zemli, da njega ves volne kristanske folk za enega Pomučnika v nasreči, in navarnosti strašnega ogna časti, in na pomuč kliče; koker lih tudi v Lublani njemu k časti ena lepa cirkuv na staremu trgu gori izzidana stoji, kamer vsaku glejtu na 4. dan meseca Majneka iz velike šent Meklavžke cirkve ena oblublena precesija gre, in ena druga pride tudi iz Šiške in šent Vidske fare. Dosti ljudi je blu pri Lublani, in vseh krajeh skuz pomuč S. Floriana v nasreči tega ogna obvarovaneh, in odteteh. Že nismo mi Lublančani pozabili na tisti strašno noč, med zadnem dnem malega, in med prvem velikega Srpana v glejtu 1767. kadar je blu okuli 70. hiš na staremu trgu noter da vodneh, in pisaneh vrat v en pepel na kup padlu, takrat se je bla sicer Cirkuv S. Floriana vrh cirkve še vnela, ali vendar brez škode ostala cirkuv, in vse blagu, kar so bli ti revni ljudji noter izvlekli. Pri taki grozovitni nasreči se vendar hudobneh in nazdužneh jezikov ni mankalu, katiri so dali: saj še tudi S. Floriana Cirkuv gori. Če se sam sebi S. Florian na more pomagati, koku bo šelej drugem pomagal? Toku so tudi drugi, katiri na god in praznek S. Floriana nič na drže, ampak prov nalašč, kjer be nablu sile, in potrebe, delajo, kurejo, in drva žgo, ali se ve, da niblu glejtu okuli, in so, če ne v škodo, in nasrečo, tok saj gvišnu v strah, in gmajn mejstno štrafengo zavol navrnoste, in zanikrnoste prišli, kjer se prigodi, da njim ogn na eno ali drugo vižo po navrnoste v dejimnek uide, plemen pri strehi von plane, in je že tu vselej enu čudu, da le pri eni hiši ostane, in celo sosesko G. Buh obvaruje. Teh drugeh štirideset kristjanskeh žolnirjev, in tovarišev S. Floriana je bla enaka martra; kjer so njeh enega za drugem na vse sorte viže umorili, in iz tega svedita iz krono teh Martrnkov kronane v svete Raj pošilali. So Trpeli S. Florian, in njegovi Tovariši ob času hudega preganjanja teh Kristanov pod Cesarjama Dioklecianom, in Maksimianom. Mi hvalimo Boga, da je njim gnado tega potrpljenja, in čast teh Martrnkov, nam pa nad S. Florianom enega susebnega pomočnika v nasreči tega ogna dal.
Tu življenje je von vzeti iz Janeza Fridrika Falkensteina Antikvit. Nordgaviens. Tom. 1. c. 7. p. 196. In iz enega ne imenuvanega Pisarja, in popisuvalca življenja S. Floriana, koker tudi iz bukuv P. Hieronima Peza Tom. 1. Script. Rer. Avstrijac. p. 49.
LITANIE OD S. FLORIANA MARTERN.
Kyrie elejson. Christe eleison.
Kyrie eleison. Christe šliši nas.
Christe ušliši nas.
Oče nebeške usegamogočne Buh! usmili se čez nas.
Sin tega svedita Rešne Buh! usmili se čez nas.
S. Duh, resnične Buh! usmili se čez nas.
S. Trojica en sam Buh! usmili se čez nas.
S. Marija stražna koker ena stražna vojska. Prosi Boga za nas.
S. Florian! Prosi Boga za nas.
Ti premočne Christusov Vojščak,
Ti napremagane Christusov Martrnk,
Ti zanečuvalec tega svedita,
Ti cir Esterske dužele,
Ti špegl teh žolnirjev,
Ti eksempel teh Vojščakov, Katera se druge skuz svetu opominuvanje h Katholiški viri, in k martri pripelal,
Katera se te ujete, in druge, katiri so preganjanje trpeli, potroštal, in zagovarjal,
Katera se Kristansko viro iz enem srčnem glasom spoznal,
Katera se pred duželskega Oblastnika koker en prave Krstenik naprestrašnu stopil,
Katera se se v to martro, in smrt za Christusovo viro radovolnu podal,
Katera se za Christusa volo nausmilenu otepen bil,
Katera se se pustil iz gorečem železjam na plečah žgati, in reztrgati,
Katera se za pravo viro na celemu životu zelo ranen bil,
Katera se pri grozovitne martri v pravi viri stanovitne ostal,
Katera se nise ne skuz martre, ne skuz prilizuvanje pustil od Kristusove vire odvrniti,
Katera se bil zavol tvoje stanovitnoste k smrti obsojen,
Katera se iz enem malenskem na urat obsenem kamenom v vodo vržen bil,
Katera se skuz ogn, in vodo v to večnu rešladenje, in vesele prišl,
Katerega častita duša je od svetih Angelov v večnu vesele spremlena, in od Boga s to večno krono teh Martrnkov obdaruvana,
Katera se v nebeškemu Paradižu pred božjem obličjam veseliš,
Katerega truplu je iz malenskem kamenom po vrhu vode plavalu, in na eni skali obstalu,
Katera se se ponoči v duhu ti brumni, in žlahtni vdovi Valeriji prikazal, in njo opomnil tvoje truplu spodobnu pokopati,
Katera se ta dva konjeniča, katira sta tvoje S. truplu k pokopališču pelala, od žeje pa imela konc useti, iz enem noveč tekočem studencem napojil,
Katera se temu studencu to muč od Boga sprosil, da je veliku bolnikov skuz tegaistega ozdravljeneh bilu,
Pri katerega pokopališču slepi, krulovi, gluhi, mutasti so zdravje, in ena mrtva hči pa zopet svoje življenje zadobila,
Katera se te Xtiane skuz tvojo prožno še večkrat pred velikeme navarnostame zlasti pred stražnem ognam, in žoldom obvaruval,
Katera boš povsod koker en susebne Pomočnik v navarnosti tega ogna, in žolda češčen,
O ti prežlahtne, in častitluve velike Martrnk, naš susebne Pomočnik! Prosi itdr.
O Gospud Jezus Xtus! bodi nam milostljiv, zanesi nam o Gospud.
O Gospud Jesus Xtus! bodi nam milostljiv, ušliši nas o Gospud.
O Gospud Jesus Xtus! bodi nam milostljiv, užliži nas o Gospud.
Od usega hudega, odreši nas o Gospud!
Od usega greha,
Od gruma, bliska, in hudega uremena,
Od strašne navarnoste tega ogna,
Od kuge, lakote, žolda, in use navarnoste,
Od večne smrte,
Skuz tvoje svetu trpljenje,
Skuz tvojo sveto rumeno kri,
Skuz tvoje svetu, in obilnu zasluženje,
Skus prošno tvoje nar ljubeznivejše Matere Marie Device,
Skuz prošno tvojega zvestega služabneka, in Martrnka S. Floriana, in useh drugeh Svetnikov,
Mi grešniki, Prosemo tebe, ušliši nas.
Da nam prizaneseš,
Da nas, in celo duželo pred stražnem ognam, in povedno gnadlivu obvaruješ,
Da nas in celo duželo pred žoldom, kugo, lakoto, in usem hudem obvaruješ,
Da nam eno srečno smrt podajliš,
Da usem virnem dušam večne mir, in pokoj dajliš,
Da nas teh prošna svetega Floriana, in useh tvojeh Svetnikov dejležne sturiš,
O Jezus Christus! ti Sin živega Boga, Prosemo tebe ušliši nas.
Jagne Božje, katiru grehe tega svedita odjemlješ! zanesi nam o Gos.
Jagne božje, itdr. ušliši nas o G.
Jagne božje, itdr. usmili se čez nas.
Christe sliši nas.
Christe ušliši nas.
Kyrie elejson. Christe elejson.
Kyrie elejson. Oče naš. itdr.
Ant. O S. Florian! mogočne Vojščak Xtusov, katera se tvojo žlahtno žolnirsko službo zapustil, in za prave vire volo v grozovitno martro se podal, priporoče nas, prosemo tebe, Gospudu našemu Bogu.
V. Prosi za nas S. Florian Martrnk!
R. Da bomo gnadlivu pred navarnostjo tega ogna obvarovani.
V. Ti O Gospud! se njega iz slavo, in častjo kronal.
R. In se njega postavel čez dela tvojeh rok.
V. Gospud ušliši mojo molituv.
R. In moje vpitje ima k tebi pridti.
MOLIMO.
Usegamogočne Buh! dodajle nam, da bomo skuz zasluženje S. Floriana tvojega Martrnka pred usem zoprneme rečmi na telesu rešeni, in na duši od hudeh misl očisteni.
O Buh! katera nam dodajliš ta spomin S. Floriana tvojega Martrnka spodobnu držati, daj tudi, da bomo njegovega tovarištva v nebesah uživali.
O Buh! katera se S. Floriana Martrnka s posebno močjo te stanovitnoste potrdil: daj nam po njegovemu eksempelnu to praznost tega svedita zanečuvati, in niegove zopernoste za nič držati.
Usegamogočne večne Buh! katera se čudn v tvojeh Svetnikeh, susebnu pa skuz tvojega zvestega služabneka, in častitega Martrnka S. Floriana ta stražne ogn gnadluvu odvrneš, mi prosemo tebe, da v našeh srcah to uročoželnost, in pobožnost pruti njemu ponoviš, skuz njegovo prošno nas na telesu pri zdravju ohranjaš, in nas iz usemi taistemi v red, za katera mi mislimo moliti, pred ognam, podvudnom, skovdam, in usem zlegam milostvu obvaruješ, v pravi viri pa in v usemu dobremu nas potrdeš. Tu prosemo mi skuz Jezusa Christusa tvojega ljubeznivega Sinu Gospuda našega, katrie s tabo v edinosti S. Duha enake Buh živi, in krajluje od vekumi, da vekumi, AMEN.
Lepa Molituvca K žalostni Materi Božji v Cirkvi S. Floriana.
O Prežalostna Devica! ti Mate te miloste, in užalnica useh žalostneh src! pogledaj na te stražne orodja, s katerami je blu tvoje ljubeznivu Dete Jezus nausmilenu matranu. O kajzeno veliko žalost, in klaguvanje se ti pri njegovemu trpljenju imela. O kajzeno veliko žalost se ti mogla tačas v tvojemu maternemu srcu imeti, kadar se ti tvojega ljubega, prisrčnega Sinu iz križa snetega na tvoje naročje dobila. O Mate te gnade, in milostljive! na zažmagej se mene savle mojeh mnogiterneh pregreh, temveč zadobe meni od tvojega ljubeznivega Jezusa, da bom use moje trpljenje, žaloste, in zopernoste volnu prenesl, in pretrpel, in v useh nadlugah, zlasti pa v leti N. N. mojo volo v volo božjo izročil, njega častil, in hvalil uselej, da njega bridka martra, in trpljenje nad mano pogublena na bo, sprosi meni tudi, da se bom useh svojeh grehov pred smrtjo čistu spovedal, in spokoril, da se na bom navekumi ne od tebe, ne od tvojega Sinu ločil. O Mate te gnade, in miloste! katira se se ta kraj za hišo tvojeh gnad izvolila, jaz dokler dobru vem, da ti use zamoreš, in tvoj Sin na more tebi nič dol udariti, na tebe postavem jaz za Bogom moj trošt, in zaupanje, ter prosem ponižnu, da be moral s te nadluge N. N. skuz tvojo mogočno prošno, in sedem žalost rešen biti, tebe in tvojega Sina žaloste, in trpljenje na temu svejtu častiti, in hvalliti, tamkaj s tabo, in tvojem Sinom večnu nebešku vesele daseči, AMEN.
Kratke zapopadek življenja s. Donata martrnka.
S. Donat vselej srčan, v nadlugah, in stanovitne v viri je svojo dušo na temu svejtu sovražil, da be njo k večnemu življenju ohranil. On be bil znal s cel lohko mujo v veliko čast pridti, in obilnu bogastvu zadobiti, aku be bil le otel Kristusovo viro zatajiti; on pa se je zvolil riže Kristusov služabnek, koker en velik Gospud tega svedita biti, ali iz pozemeljskami denarjami večnu pogubljenje kupiti. Tega ubogega Kritusa parnagega na križu je on pred svojeme očmi imel, zatorej je on iz srčnustjo opasan, in iz ljubeznejo S. Duha podprt na pričo teh ajdov, in njeh ajdovskeh popov, in oblastnikov očitno Kritusovo viro spoznanjuval, in ne ječe, ne mečov, ne palic, ne keten, ne grebenov, in akljev, ne trinogov, ne ogna, ne vode, ne rabljev, ne smrte bal. Tu očitnu spoznanje Kritusove vire je blu še zadosti njega noter potegniti, tožiti, in k nausmiljeni smrti, če se ki drgači na pomisle, obsoditi.
Predn je pa smrt sturil je moral hude, grozne, in velike martre prestati, nazadne, ke je bil še skuz vse izkušen, je svoje življenje v časti sklenil, svojo dušo v nebesa poslal, in eno krono teh Martrnkov iz nebes na glavo zadobil. Veliku je blu njega trpljenje, ali že vendar vselej večje koker ta nausmilnost tega trinoga, katera je njega martral, skuz katiro volnu trpljenje je on dostirem, katiri so na pričo bli, iz enem lepem eksempelnam k resnici prave Kritusove vire posvejtil.
Eni virjejo, da, kadar be bil imel S. Donat Berona, ali Jupiterja tega najimenitnejšega Boga vseh malikov moliti, in njemu na čast kadilu na žerjavico pokladati, je on svoje oči pruti nebesom povzdignel, Bogu stvarnku nebes in zemle se priporočil, in Kritusa Sina božjega na križu za gnado tega potrpljenja, in stanovitnoste prosil, ter S. križ čez se sturil, je pri taisti priči blu šlišati, koker da be blu zgrmelu, in iz frej nebesa trešelu, in polej! Beron, katera je blisk, in strele v rokah držal, se je na drobne kosce resul. Resnica tega se je sicer v prahu stareh časov izgubila, ali vendar je že zmeraj dandanašne ta manenga, in andoht teh ljudi, katiri povsod S. Donata za enega Patrona v hudemu vremenu časte, katera ajzer, in andoht tega folka je Benedikt ta svete Rimske Papež pohvalil, kadar je mejstu Arle S. Donata se za enega Patrona v hudemu vremenu dati prosilu, in je že tudi taiste, katiri bodo k temu S. Martrnku eno posebno andoht imeli iz posebneme gnadame, in odpustekami pognadal.
Tu mejstu Arle leži na eni visoki gori, zatorej je tudi bel koker te nizke doline hudemu vremenu vseskuzi podvrženu, in vonpostavlenu blu. Kadar je hudu vreme prišlu, so vetri, huda piš, in viharji toku delali, koker da be se bli skup spuntali, tu mejstu, in vse bližne soseske pofentati, in pognobiti. Povsod, če so bel k oblaku zgvonili, strelali, in kadili, vse ni nič pomagalu. Vse gore in pojle so ble od gruma, in toče skoraj da framenta poškoduvane; in tu ne enkrat, ampak večkrat v enemu glejtu. Taka vsaskuzna navarnost je duhovne, in duželske silela na enu pribejžalše misliti, kar so pri S. Donatu iskali, in nešli. Na eno prov čudno vižo božje previdnosti so oni nekaj od Svetin, in S. kosti S. Donata dobili, in k časti očitnu na oltar postaveli, in vse hude urenjena so potihnele, koker da be ble odtod zbendešane, ter se zdaj le od daleč oglasujejo, in godrnjajo, koker da be na smele več blizu pridti, kjer se S. Donat časti. Primirelu se je sicer, da je zopet hudu vreme prišlu, ali je vselej brez škode le memu šlu, ter se ni nič gori držalu.
Ta pomuč S. Donata v hudemu vremenu se je kmalu po celemu Vojvodstvu Luksenburg, in toku dalje po celo Franceski, Lothringarski, in Nidrlendarski duželi rezlegla, in rezglasila, ter že tudi noter v našo kranjsko duželo dasegla, kjer se zdaj še povsod, in zlasti v Lublani v cirkvi S. Rozalje na gradu tudi S. Donat Martrnk na 7. dan Avgusta, ali velikega srpana časti, ter njega susebna pomuč, in varstvu v nogradeh, žitneh pojlah, hišah, vaseh, in mejstah dobru čute; in kar je najbel čudnu šlišati taisti, katiri so se poprej, da se je le enkrat na večer k nebahladu zabliskalu, koker šiba tresli, izgube ves strah, kar so začeli S. Donata cegelce, prstane, in devčke pri sebi nositi, katiri so bli na svetinah S. Donata pritaknjene. Dosti je navarnost na svedita; zatorej prosimo Boga, S. Donata, in vse božja Svetnike, da nas gnadlivu obvarujejo v našemu življenju, da vse navarnoste tega svedita srečnu preidemo, in pridemo v večnu vesele, kjer se na bo treba več navarnoste bati na vekumi, Amen.
MOLITUV.
Usegamočne, večne Buh! katerega časti ogn, toča, sneh, led, in piš teh viharjev, katiri sture po tvoji besedi, sture vetre, blisk, grmenje, in use hudu ureme potihniti, ter ohrani nas prosemo, in use naše pohištvu, nograde, in žitno pojle v taisti dobruti, v katiri se ti njeh k našemu nucu stvaril, da mi skuz stanovitno prošno S. Donata Martrnka pred uso nasrečo, in navarnostjo obvarovani ostanemo, in pri miru tebi veselu, in stanovitnu služemo.
V. Prosi za nas S. Donat Martenek!
R. Da bomo pred bliskom, grumom, in škodljivem treskanjem milustivu obvarovani.
MOLIMO.
Gospud Jezu Christe! katera se S. Donata Martrnka toku s tvojo gnado potrdil, da je zavol tebe use, kar je imel: kri in življenje, dal, ter se njega k užalenju, in troštu teh revneh, in boječeh, in k pomučniku čez treskanje, in hudu ureme postavel, jaz prosem tebe, puste tudi nas to mogočno prošno tega tvojega ljubega služabneka občutiti. Obvaruj nas, in use, kar nam je Buh posvajal, pred škodo hudega uremena, in treskanja, zlasti pa obvaruj nas v navarnosti grešne priložnoste, in na taiste poslednja dan te jeze od tega strašnega in grozovitnega treska sodbe božje, katira bo čez use ferdamane trešela, toku bomo mi tebe na vekumi hvalili, in častili iz usemi tvojimi izvolenemi, AMEN.
MOLITUV. K S. Donatu M. ali enemu drugemu Svetniku, kadar se en oblublene vofr prinese.
O Svete Donat! (ali S. N.) katera se za Kristusovu dejlu blagu in use tu posvejtnu zapustil, in zanečuval; polej! k enemu znamenu moje velike dolžnuste pruti tebi, izročim tebi moj slabe dar, in zahvalne vofr: prosem tudi tebe ponižnu, da ti po božjemu predkladu, in eksempelnu (kjer dva beleča tu uwoge udove ni zavrgel) moj dar, in majhene vofr, katerega jaz tebi iz ponižnem srcem k časti vofram, na zavržeš, ampak gnadlivu gori vzameš, in nad temistem tvoje dobru dapadajenje imaš, AMEN.
Kratke zapopadek življenja s. Janeza, in pavla martrnkov.
Patronov za hudo vreme.
Ob času Konstantina tega velikega, in brumnega Cesarja, kadar so se Sciti iz Rimlarjami vojskuvali, in so še bli več dejl mejst v Drinopojlu, ali Traciji pofentali, in požagali, sta ta Brata Rimlarja Janez, in Pavel, katira sta bla tudi čez Scite v žold potegnila, Galikanu temu višjemu poglavarju čez vojsko svjetovala: sture eno oblubo nebeškemu Bogu, in boš drgači bel premagal, koker s. Galikanus njeh je bogal, jen Krstenik gratal, in za Kritusove vire volo smrt sturil, Janez in Pavel pa, ke sta iz svojem premoženjam, katiru njima je bla Konstana Konstantina svejtlega Cesarja hči, katiri sta lepu, in zvestu služila, dala, Kritusove uboge redila, sta bla od Julijana Cesarja, katera je bil od Kritusove vire odpadl, v štivenije svojeh domačeh služabnekov gori vzeta, ali ona sta se ti njegovi gnadi popolnoma odpovedala, ter rekla: da nočeta pri enemu takemu biti, katera je za posvejtne časti volo Kritusovo viro zapustil.
Kmalu za ta prvikrat njima že ni Julijanus zamirel, ampak je njima deset dni se dobru spremisliti dal, in postavel, da aku se čez deset dni na bosta pri njemu znešla, in Beronu vofruvati se vdala, toku be imela vedet, da bosta gvišnu brez vse gnade in miloste umorjena. Ona dva pa sta pustila temu Cesarju skuz Terenziana tega višjega Poglavarja dvorskega žolnirstva naza povedati: O! postavi se naprej, in misli, da teh 10 dni je še preteklu, in kar nam žugaš, da boš potem sturil, tu nama zdaj sture; zakaj kar sma se enkrat naprej vzela tega drgače na sturema.
Terenzianus je moral po povelu tega Cesarja teh 10. dni sčakat; ona dva pa sta tem času, kar sta premogla, vse bolgejme rezdajlila, da be njeh nič na težalu, ali nazajdržalu s tem lagi, in urnejže h Kritusu pridti, skuz tu pa vendar tem ubogem pomagala, in se dobre prijatelja delala, katiri, kadar bosta smrt sturila, be njeh gori vzeli v te večne ute. Čez deset dni je prišl Terenzianus iz nekaterimi žolnirjami obdan v hišo teh S. Martrnkov, in je malika Berona iz sabo prinesl, da be njega molila, in po povelu tega Cesarja sturila, katera je njima sporočil, da, aku na bosta Jupiterju božjo čast izkazala, imata na mejstu okuli prinesena biti. Temu pa sta ona dva ta odgovor dala: Če je Julijanus tvoj Gospud, imej mir iz njim. Ma dva nimama drugega Gospuda, koker enega samega Boga Očeta, in Sinu, in S. Duha, katerega se on ni bl zatajiti. Tu, ke sta bla kumi dagovorila, njeh je ukazal Terenzianus ob glavo dijati, eno jamo skopati, in, dokler se je bal, da be med folkom en hrup na vstal, tamkaj natihoma pokopati na 26. dan meseca Rožencveta. Temčasu pa je on pustil med ljudi to marno rezglasiti, Janez, in Pavel sta na Cesarjavu povele v trpljenje stirana.
Ta dva S. Martrnka sta bla kumi iz prstjo zasuta, so še hudiči iz teh obsedeneh njeh smrt von dali, med katerami je rajmo tega Terenziana sin bil, ali kadar je on bil h grobu teh S. Martrnkov pelan, je bil zdajci od tega navžekega gostača rešen. Na ta mirakel sta Sin, in Oče Terenzianus, katera je sam tu življenje popisal, ta S. Marternika za odpuščanje prosila Krščansko viro gori vzela, in Kristusa pravega živega Boga Sinu očitnu spoznala. Iz njeh hiše je bla potem ena imenitna Cirkuv njima na čast zidana in zdaj pod varstvom enega Kardinala stoji. Veliku čudežov se je na pomuč teh S. Martrnkov godilu, katera sta Pavel, in Fortunat Diakona, ali viže Levita popisala. Susebno pa skažeta ona dva svojo muč, in pomuč v hudemu vremenu, koker njeh Rimlarji, in na več drugeh krajeh, brumni Kristani zatu posebne časte, in puste na ta dan voščene sveče za hudu vreme žegnati. Od tega žegna, in moči je ta visoke častivredne gnadluve Grof G. Janez Fridrik Baldenstain Višje Škof v Pragu to pričo zapisano popustil, da dostikrat so ljudji, katiri so ob času hudega vremena te žegnane sveče k časti teh S. Martrnkov prižgali, prov enu čudnu obvarovanje pred točo, treskam, in hudem vremenom občutili, kjer so vendar njeh sosedji, kateri niso na tu nič držali veliko škodo v svojeh nogradeh vrteh, nivah, in snožetih trpeli.
Tukaj v Lublani je pri P. Avguštinceh Diskalceateh na velikeh cestah na God in praznek S. Janeza, in Pavla zajtru ob šesteh ena S. Maša, da be G. Buh Lublansku mejstu, vse soseske, in pojle skuz prošno in pomuč teh S. Martrnkov pred vso škodo, in nasrečo hudega vremena milostvu obvaruval, in potem se te voščene sveče, katera ljudji k žegnu prineso, žegnujejo.
MOLITUV K S. Jannezu, in Pavlu M. Kadar se hudu ureme kaže se te žegnane sveče prižgo, in potem se mole.
Gospud Jezus Xtus, živega Boga Sin! mi prosemo tebe skuz muč S. Križa, in zasluženje tvojeh Martrnkov S. Janeza, in Pavla, katera se nam te hude uremena preganjati podajlil, daj: da na svetlobo teh sveč ti vojarni teh temnic se prestražejo, in od nas zwejže; odvzemi njim uso muč, da nam našem irpergam, in žitnemu pojlu skuz tresk, točo, ali hudu ureme na škoduvajo, ampak use v vode, skale, in morje brez use škode teh ljudi izsujejo, in izlijejo; nas pa več iz tem na stražejo, temveč pri miru služiti puste. Tebi Bogu usegamogočnemu, katera živiš, in krajluješ na večne čase. Amen.
Usegamogočne večne Buh! prizanesi tem, katiri se tebe boje, usmili se čez te katiri tebe prosejo skuz martro, in svetust S. Martrnkov Janeza, in Pavla, ter puste tu hudu ureme skoraj od nas pojdti, ali ne koker mi očemo, ampak koker ti.
Ant. Ta dva sta dve vojleke, in dva svečneka, katira pred G. Bogom svejteta: ona imata oblast iz oblakami nebu zapreti, in njega urata odpreti: zakaj njeh jeziki so nebeški ključi gratali.
Kyrie elejson.
Christe elejson.
Kyrie elejson.
Oče naš. itdr.
V. Ti pravični pa bodo vekumi živeli.
R. In pri G. Bogu je njeh plačilu.
MOLIMO
Tvojo milost, in usmiljenje prosemo mi, o Gospud! da ti skuz prošno S. Martrnkov Janeza, in Pavla use hudu ureme, točo, slano, in povudne od našega pohištva, in pojla dobrutlivu odvrneš, in nam pustiš usellej tukaj te lepe nebesa, in tamkaj tvoje svetlu obličje gledati, skuz J. X. G. n. Amen.
Ni ostane uselej božja pomuč pri nas. Amen.
2. Očenaž in Čežens.
Na pete dan Avgusta, ali velikega srpana pade God, in praznek S. EMIDIA ŠKOFA.
S. Emidius Škof v Askulu v Ankonitanski pokrajini, katera je od S. Marcela Papeža k Škofu žegnan, in sturjen bil, ter na ta kraj S. Evangelium prideguvati poslan bil, je v Xtusovemu spoznanju pod cesarjam Dioklecianom krono te martre zadobil. Po tem, kadar je še bil ob glavo dian, je truplu gori ustalu, to odusekano glavo v roke vzelu, in 300. stopin daleč noter da Cenobitanske gore neslu, katira se je gori dijala, koker da be bla temu S. Martrnku en grob pripravela, njega truplu iz glavo v red noter vzella, in zopet se zaprla. Toku se najde v Rimskeh bukvah teh Martrnkov. Pri Pet. Kan. in Petru da Natal.
Žegn S. Emidia.
G. Buh žegnej tebe † in obvaruj tebe † Pokaži tebi svoje obličje † ter se čez tebe usmili †. Ni obrne on k tebi svoje obliče, ter podajle tebi mir, in zdravje. G. Buh žegnej to hišo, in use, katiri v taisti prebivajo, in obvarvej njeh od sile, in škode tega potresa v imenu, in moči Jezusa Xtusa. Amen.
I. N. R. J.
Bo Christus iz nami.
S. Emidi prosi Boga za nas, ter obvarvej nas od sile strahu in škode tega potresa v imenu Jezusa Christusa tega Nazarenskega. Amen.
Očenaš. Češčenas. 
